Dávid Ferenc: Rövid útmutatás 1567 c. könyve alapján, melyet kiadott a Magyarországi Unitárius Egyház, Budapest 1984.-ben.

A tartalomból:
Rövid útmutatás  1- 35. ol.
A Rövid útmutatás szerkezetéről	 35.ol.
Jegyzetek az utószóhoz	38.ol.
A kiadásról	38.ol.
A műben előforduló rövidítések jegyzéke	39.ol.
Szójegyzék 	39.ol.

RÖVID ÚT-
MUTATÁS AZ ISTEN-
nek igéjének igaz értelmére, mostani szent 
Háromságról támadott vetélkedésnek 
megfejtésére és ítéletére hasznos
és szükséges. 

ESAIAE  IIII. 
Az napokban az úrnak az ő zsengéje felmagasztaltatik
és dicsőségben leszen, és az földnek az ő gyü-
mölcse gyönyörűséges, azoknak, ki Izraelből meg-
maradnak és minden, ki Sionból és Izrael-
ből megmarad, szentnek hívattatik 
minden, ki beirattatott az életbe 
Jeruzsálembe.

EXCUSUM  ALBAE  JULIAE
per Typographum Regium Raphaelem Hoff- 
halterum, Anno M. D. Lxvii.

Az istenfélő és igaz nemes férfiúnak, Mikola Ferencnek a könyörgésnek és az kegyelemnek lelkét az Atya Istentől az Krisztus által kívánjuk

Mindenféle tudományokban és mesterségekben, az mi az fő dolog, és miben az egész mesterség helyheztetvén vagyon, míglen ki nem mutattatik az tanulóknak, és úgymint kéznél fogva az egyenes úton arra nem vitettetnek, hogy az tudománynak igaz fundamentomát megértsék, soha addig valóban meg sem tanulhatják, és az tudománynak az ő célját meg sem láthatják, melyre őnekiek főképpen kell nézniek és tudományokat meghatározniok.
Ez az oka, miért én is e rövid írást az embereknek szemek eleibe akartam támasztanom, hogy mindazok, kik szidalmazzák tudományunkat, megesmérhessék, hogy nem pozdorjából, sem szalmából építjük hitünknek vallását, hanem az egész derék szentirásnak fályásából, melynek az ő folyása és ereje oly hatható, hogy az. kősziklákat is megrontja, el be szinte az velőbe behat, és az embereknek gondolatjokat kettő metszi Hebr.4.
Azok kedig, kik az emlőtől és az tejtől  elszakasztattanak, kik együgyűek és az úrnak beszédit tisztelik, Esa. 66 és 28. naponként nevekedjenek és az megesmért igazságban épülvén öregbedjenek, míglen tekéletes férfiakká lehessenek és az Istennek világosságában járván, az igaz világosságot, az Krisztust az hitnek általa övéké tehessék.
Engedni az Isten beszédének és régi üdőktől fogva bevött vélekedésektől elszakadni nem emberi erőből vagyon, hanem Istennek kiváltképpen való cselekedeti, melyben az ő híveit bepecsételi, az ő lelkének általa hordozza és úgy, mint az ő juhait, az ő szavának hallgatására szoktatja.
Bizonnyal nehéz az testnek és ez világi bölcs emberek előtt szidalmas annyi atyáknak magyarázatától, Conciliomoktól felépíttetett sok esztendőtől fogva háromságos Istentől elállani, nehéz Atyánkfiainak szidalmát és csúfolásokat viselnünk, de mindezekben győzedelmes az hüt és szeretet, melyet az Krisztus az ő igéjében az híveknek az ő szivökben gerjeszt és támaszt.
Hogy az Istennek az ő cselekedetit ebben az dologban megmértékelhessük, szükség minekünk az régi példákra néznünk, melyek minekünk tanúságunkra irattattanak meg. Ábrahámot az Isten Kaldeából az ő hazájából kihívá, mikor ővele szövetséget akara szerzeni és őtet üdvözíteni, elhagyatá vele szerelmes hazáját, atyafiait és azokkal minden gyönyörűséges társaságát, hogy megmutassa az Istennek követésében és az boldogságnak útában efféle külső dolgokra nem kelljen az keresztyén embernek nézni.
Szent Dávid az ő énekének negyvenötödik részében, ahol az Krisztusnak gyülekezetit minden ékességével megírja, és az ő jegyesét az Jézus Krisztust magyarázván ezt mondja: én leányom, hallgass, és hajtsd ide füleidet és feledkezzél el az te atyádnak házáról. Ha az Krisztusnak jegyesi akarunk lenni, el kell feledkeznünk Atyánkról, anyánkról, minden bevött emberi vélekedésekről, és az mi egyetlen egy mesterünknek, az Krisztusnak szavához kell ragaszkodnunk és azt hallgatnunk.
Ezekről elmélkedvén ez világnak szidalmát, atyánkfiainak káromlásit is könnyen elviselhetjük, és az mi lelkiesméretünknek az ö bizonyságtétele vigasztal minket. Hogy kedig én magamról szóljak, kegyelmed énnekem ebből bizonyságom lehet, mely igen nem mehettem volna én ez hadban és az tusakodásnak és visszavonásnak habjától mely igen rettegtem. De az ki ezt énbennem felindította, és velem elkezdette, oly igen erős, hogy minden ellenségi ellen meg tudja oltalmazni az ő igazságát és felépített minden bosszúságnak és szidalomnak elviselésére.
Köszönöm kedig az én ellenkező társaimnak, hogy oly kiáltásokat tőnek ellenem, és mindenütt úgymint eretneknek hamisan  az ő ítíletek szerént kikiáltanak, mert ha ezt nem mívelik vala,
talám mind eddig is az Istennek az ő igazságát én magamban eltemettem volna. Az Isten előtt, ki minden embernek szüvének titkát érti, semmi el nem fedeztetik, az előtt teszek vallást, hogy erre az vetélkedésre menni nem akartam, és ez vetélkedésnek először minden cikkelyét nem értettem, de minekutána írtanak és jobban mozgattak, ezt ez dolgot úgy vöttem eszembe, hogy valamit az Antikrisztus az hamis fundamentomra épített, tudniillik, az állatra és személyekre, hogy abban semmi nem igaz és meg nem állhat.
Bátran immár írjanak, kiáltsanak, és minden szidalmat verjenek fejemhöz, tudom én kinek hittem, miért kedig, hogy hittem az ő igéjének igazságát, el nem titkolhattam, hanem szólnom kellett, és Istennek tisztségéből szólnom akarok addig, míg az Úr Isten az én testemben az lelket táplálja, és az írásra és szólásra való erőt ad. Bízom kedig az Istenben, az mi urunk Jézus Krisztusnak szent atyjában, hogy az ő áldott szent Fiának igíretit megtekélje énbennem, és énvelem, nyomorult szolgájával kegyelmessége szerént cselekedik.
Nem vakmerőképpen, sem magam gondolatlan forgok ez igyben, könyörgök én is az Istennek, segítségül hívom én is az Krisztusomat, várom és érzem naponként az ő lelkének erejét énbennem, noha az én ellenségem külömbet hírdetnek énfelőlem.
Teneked kedig Krisztus Jézusban szerelmes uram, ajánlani akartam ez rövid írást két okért, első, hogy tennenmagadat vigasztalhassad az igazságnak esméretivel, mert az vetélkedésnek eleitől fogva gyűlölséges volt az te neved, és sok jámbor barátidnál és atyádfiainál, hogy tehetséged szerint oltalmaztad az Istennek igéjének igazságát és az Apostali írásnak együgyű folyását, és hogy ezeket megolvasván és tanulván bátorságosb lehess ennek utána, és az vádolás és kárhoztatás ellen az Istennek igazsága felől vallást és bizonyságot tehess.
Másodszor, hogy az ellenkező félnek mit felelek, nyilván legyen előtted, mert főképpen ők ezeket az írásokat forgatják, és ezekkel akarják az ő egy állatú és három személyű Isteneket támasztani, mely igen ne illjenek kedig azok az bizonyságok az Antikrisztus Istennek erősítésére, az kik az Istennek igazságának szeretői és az Krisztusnak juhai, könnyen megitílhetik és eszekbe vehetik.
Az dicsöségnek Atyja adja minekünk az megjelenésnek és értelemnek lelkét, az ő áldott szent Fiának az Jézus Krisztusnak igaz esméretire, hogy az igaz hitben állhatatoson mindvégig megmaradhassunk, és az örök boldogságnak fiai lehessünk. Ámen.

Fejérváratt, Karácsony havának XXVIII. napján. Anno M. D. LXVII.
Dávid Ferencz
az megfeszült Jézus Krisztusnak szolgája

Rövid útmutatás 
az Istennek igéjének igaz értelmére, mostani szent 
Háromságról támadott vetélkedésnek megfejtésére és 
ítéletére hasznos és szükséges

Az kezdetnek igéjéből mostani üdőben sokan örökkévaló dolgot és kezdet nélkül való állapotot akarnak magyarázni. De mely igen 	az önnen gondolatjokban megcsalatkoztatnak, az igéknek folyási 	megmutatják. Mert ha Mózes első könyvének első részében az kezdetnek igéjét elővesszük, az kezdetnek igéje semmiképpen örökkévaló dolgot nem jegyezhet. Mert azt mondja Mózes, hogy kezdetben teremté Isten ez világot, hogyha itt az kezdetnek igéje örökkévaló dolgot jegyez, hát öröktől fogván volt ez világ, és nem Isten teremtette azt, hanem mint az Isten önnön maga öröktől 	fogván volt, azonképpen ez világ is. De nyilván való dolog, hogy 	az Isten teremtette ez világot kezdetben, mely semmiképpen öröktől  fogva nem lehetett, mert semminemű különbség úgy nem volna az teremtő Isten között és az teremtett állatok között. 
Hát az kezdetnek igéje ott és másutt, azhon az szentírás emlékezik az Istennek külső cselekedetiről az teremtésben, nem örökfől fogván való üdőt magyaráz, hanem annak az üdőnek mivoltát, kezdetben mindeneknek előtte; azaz mikor még semmi nem volna, akkor teremté, rendelé el az Úr Isten ezeket. 			
És ha ember szorgalmatoson vigyáz reá, meg nem találja az egész Bibliában sohol, hol az kezdetnek igéje öröktől fogván való 	dologért vétetnék. Az ó Testamentomban azért az kezdet nem öröktől fogván való üdőt, hanem bizonyos meghatározott üdőt jegyez. Azonképpen az kezdetnek igéje az új Testamentomban bizonyos napot és üdőt magyaráz, mint szent János Evangéliomának első részében bizonyíttatik. 			
Az második teremtésnek az Krisztus által való kezdetit magyarázza, melyben az Krisztus az ő Evangéliomát hirdette, mely az Atya Istennek végezése szerént az üdőnek beteljesítésében lött az igíretek szerént, hogy ő örökké való áldomást hozna az bűnös embereknek, és az pokolbeli ördögnek az ő fejét megrontaná.
Miképpen azért Mózes kezdetben írja, hogy az Isten teremté ez világot, az külső világnak teremtését üdő szerént mutatja meg. Azonképpen szent János és az Krisztus országának teremtését az híveknek megújítását bizonyos üdőben, miképpen lött, rend szerint előszámlálja, miképpen Mózes az külső teremtést rend szerint magyarázza meg, minemű renddel és móddal lött.
Hogy két kezdet legyen és ez az magyarázat igaz legyen, ekképpen bizonyítjuk. Szent János az ő első levelének első részében ezt mondja: Az mi kezdetben vala, az mit szemünkkel láttunk, kezünkkel tapasztaltunk és füleinkkel hallottunk, azt hírdetjük tinektek.
Az életnek igéjét, az ember Jézus Krisztust látták szemökkel, s tapogatták kezekkel, és annak tanítását hallgatták, ez az kezdet nem öröktől fogva volt, hanem akkor, mikor az Krisztus itt ez földön járt és tanított, miképpen szent Pál l. Cor. 15. és Péter Apastal bizonyítja: Sz. Lukács az Apostali cselekedetről írt könyvnek első részében és a Zsidóknak írt levelének második részében is azt az Krisztust, kit láttanak szemekkel, annak kezdetit magyarázza. Másodszor négy Evangélista vagyon, szent Máté, Márk, Lukács és János, kettő ezek közül az Krisztusnak születését írja meg, kettei kedig az ő tanításának és csodatételének kezdetit, és mindenik az kezdetnek igéjén kezdi el az ő Evangéliomát.
De lássuk meg. az új Testamentomnak írásából, miképpen vétetik az kezdetnek az ő igéje.
Szent Lukács az ő Evangéliomának kezdetiben ezen igével él, mikor azt mondja: Miképpen minekünk megmondattak, kik kezdetben szemekkel láttak és az ő igéjének kiszolgáltatói voltanak. Azont írta szent Lukács az Apostali cselekedetről írt könyvének első részében, mikoron Jézus elkezdené az tanítást és az eselekedést Jánosnak keresztsége után.
Azon könyvnek második részében az szent Lélek reájok szálla, miképpen mireánk is kezdetben, ez megmondott helyeken az kezdetnek igéje semmiképpen nem vetethetik örökkévalóért, mert arról az kezdetről szól, mikor Krisztus itt ez földön kezdett tanítani és az pokolbeli ördögnek az ő csinálmányit rontani, és az szentlélek az Apostalokra nem öröktől fogván, hanem pünköst napján szállott. Azon ige találtatik szent Jánosnak második, nyolcadik, tizenötödik és tizenhatodik részében, melyekből nyilván vagyon, miképpen él szent János az kezdetnek igéjével.
Bizonnyal elálmélkodhatik az ember ezen, holott mindnyájan az írásmagyarázó tudós emberek erre tanítnak, hogy az írásmagyarázásban hasonlatos mondásokat keressünk, és ezképpen írást írással magyarázzunk, honnét lött legyen ez, hogy ez kezdetnek az ő igéje magyaráztatott öröktől fogva valóért, holott egy kezdetnek igéje sem találtatik ebben az értelemben, hanem külömben, és noha régtől fogva vak szokásból bevétetett ez az magyarázat, mindazonáltal hamis, miért hogy az írásban nem találtatik.
Csodálatosképpen veszekednek az kezdetnek igéjén mind régiek és mostaniak. Ágoston Doktor kezdetben, azaz az fiúban, mikor Mózes első könyvének igéjét magyarázza: kezdetben teremté az Isten ez világot, azaz, az ő fiában, miképpen önnen maga szent Jánosnak nyolcadik részében mondja: Én vagyok, ki kezdetben szóltam tinektek. Másodszor azon Ágoston harmadik és hetedik könyvének, melyet az szent háromság felől írt, az kezdetnek igéjét magyarázza az Atyáért. Kezdetben, azaz az Atya, mert úgymond az Atya kezdet nélkül való kezdet. Azért mikor szent János mondja: kezdetben vala az ige, érti az Atyát. Mostani üdőkben sokan, mint Calvinus magyarázzák az kezdetnek igéjét az közönséges állatról, mert az az közönséges állat őnekiek az Istenségnek kezdeti.
A többi közönséggel amint megmondottuk, az kezdetet öröktől fogva való dologért magyarázzák, de még ő közöttük is találtatnak, kik mint erőtlent, ezt az magyarázatot megvetik, mint Theophilatus az régiek közül, és az mostaniak közül az Rodolphus Gualterus szent Jánosnak magyarázatjában.
Bizonnyal jó volna értenünk és az íráshoz minen magunkat szabnunk, mert az két kezdetnek egyben való zavarása nagy homályosságot hozott be az anyaszentegyházba, és meg nem választotta az Atya Istennek kezdetben való cselekedetit az ő fiának, az Jézus Krisztusnak eselekedetitől, mert miképpen az Atya Isten oly Isten, honnét mindenek vagynak, ki kezdetben bölcsen, hatalmason és erősképpen egyedül és ő magától mindeneket teremtett, miképpen Ézsaiásnak negyvenötödik részében és Jeremiásnak tizedik, huszonnyolcadik és ötvenegyedik részében írván vagyon. 
Azonképpen az ő fiának minekünk megadásában és annak tudományának kijelentésében és csodatételének kifejezésében kezdet vagyon, mert az Próféták mindnyájan azt az utolsó üdőre és azoknak beteljesíttetésére helyheztették. Mint Ézsaiásnak 2. részében, az Zsidóknak írt levélnek is második részében írván vagyon, mert hogy az egyetlen egy úr, kinek általa mindenek vagynak, hogy őáltala és az ő igéjének hatalmassága által mindenek megépüljenek az megromlás után, és mindenek megállapodjanak, és az Istennek haragjának megemésztése ellen megtartassanak, ezeknek az Krisztusban és az Krisztus által vagyon kezdetek és bizonyos üdőbe löttenek.
Valaki ezeket eszébe nem veszi, az kezdetnek igéjét erőszakkal vonsza, és oly magyarázatot teszen, mely az írásnak folyásában nem találtatik, hogy semmit ne szóljak az nagy zűrzavarról, melyet ez igéknek hamis értelme az anyaszentegyházba behozott, mert ez két kezdetet értelem nélkül magyarázni nem egyéb, hanem az egész derék szentírást meghomályosítani, az két teremtést, külsőt és belsőt tagadni, az ó és új Testamentom között való különbséget megvetni, két Ádám között és két élet és halál között semmi választást nem tenni, Krisztusnak az ő országát és abban hozzánk való jótéteményét nem érteni.
Ha megértjük, mivégre szent János írta az ő Evangéliomát, nyilvábban itt megbizonyíttatik, mert Evangéliomnak huszadik részében azt mondja: Ezek kedig megirattattanak, hogy higgyétek, hogy az Jézus Istennek fia legyen, és híven az ő nevében az örök életet vegyétek.
Ki legyen az Istennek fia, szent Lukácsnak első részében megmagyaráztatik, az szent az, mi tetőled születtetik, Istennek fiának hivattatik, az egy fiánál, ki születtetett szűz Máriátul, ki tulajdonnak és egyetlen egynek mondattatik, más fia az Istennek nincs hát, az Evangéliomnak mind kezdeti, mint az több része csak erre az Krisztusra és ennek az ő eselekedetire mutatnak.
Ha rend szerént szent János Evangéliomának első részében az igéknek folyását meglátjuk, ezen bizonyíttatik meg, mert minekutána az Evangélista az Jézus Krisztusnak méltóságáról, Isteni hatalmasságáról sokot írt volna, nagyobbakot nem mondhat ő felőle, hanem hogy teljes kegyelemmel és igaz mondással.
Valaki talám kételkedhetett volna az ő bizonyságtétele felől, ez az oka, miért keresztető Jánosnak éz bizonyságát előhozza és őfelőle azt mondja, hogy ujjával mutatta meg ezt az Krisztust, és bizonyságot tött felőle, hogy ez az Istennek báránya, ki elvötte ez világnak bűnét. Keresztelő János az látható Krisztusról, az Máriának az ő magváról, az Atya Istennek egyetlen egy fiáról teszen bizonyságot, miért kedig az Evangélista az ő beszédének és vallástételének bizonyságára hozza be keresztelő Jánosnak az ő bizonyságtételét, nyilván hát azon Krisztusról szól és azont bizonyítja, kit az Evangélista az ő Evangéliomának kezdetiben magyarázott meg, ha kedig kezdetiben Evangéliomának szent János nem azonról szól, az kiről az keresztelő János, hát két Krisztus vagyon. De lehetetlen; hogy kettő legyen, azért ugyanazonról szól és arról teszen bizonyságot.
Hogy az egyetlen egy Krisztusról, az Atya Istennek az ő fiáról, Máriának az ő magváról és ebben való üdvözítő hitről, kiben az örök élet minden hívőknek adattatik, az írás szóljon, ekképpen bizonyíttatik meg.
Az atya Isten magas mennyből szent Máténak harmadik és tizenhetedik részében, ezt az Fiat ajánlá minekünk, és erről mondja, hogy kedveli őtet és hogy ezáltal békélt meg mivelünk, és kik ebben hisznek, hogy kedvesek őnála, és az örök életet adja őnekiek.
Ettő1 az atya Istennek az bizonyságtételétől el nem távoztanak az Apostolok, és mert miképpen az Apostali cselekedetről írt könyvnek 13. részében írván vagyon, minden, ki hiszen, ezáltal igazultatik meg, és Pál Apostol az Galaciabelieknek írt levélnek második részében, mi az Krisztus Jézusban hittünk, hogy megigazuljunk.
Más üdvözítő hüt ezenkívül nincsen, miképpen Pál Apastol Actor. 26. bizonyítja ez Krisztusban való hüt tisztít, igazít, üdvözít, miképpen Péter az több Apostolokkal egyetemben bizonyítja az Conciliumban az Apastoli eselekedetekről írt könyvnek tizenötödik részében.
Ez az hüt, melyre az Istennek gyülekezeti építtetett és melyről Péter Apastol tanúbizonyságot teszen, hogy az Krisztus, ki fogantatott szent Lélektül és születtetett szűz Máriátul, hogy az legyen az élő Istennek fia, kiért ő boldognak mondattatik, ez mellett gondold meg, minemű nyilván és világos beszéddel szólt szent János az ő első levélében érről, valaki hiszi, hogy az Jézus Istennek fia, Istenben marad és az Isten őbenne, valaki hiszi, hogy az Jézus legyen az Krisztus, Istentől született.
Ennek az hütnek prédikálására választatott Pál Apastol az Rómabelieknek írt levelének első és tizenhatodik részében, ezért az hütért könyörge Krisztus urunk, hogy Péterben meg ne fogyatkoznék, miértünk kedig halálának óráján, hogy ebben megmaradjunk; Krisztus urunk kedig önnen maga, valaki engemet lát és hiszen énbennem, az örök élet adattatik őneki.
Ezért az hütért szenvede Krisztus urunk őmaga halált, miért hogy azt mondá.: Istennek fia vagyok én, ezen vallásért holtanak meg az szent Mártíromok, és oly szeretettel ontatták ki az ő véreket, miérthogy az Istennek fia is őérette és az ő üdvösségéért feszíttetett meg, az második személy felől soha vallást nem töttenek, és úgy, mint esmeretlenben nem hittenek.
Továbbá sz. János mikor az kezdetben az emberi Jézus Krisztust magyarázza, hogy nem azon külső teremtésnek kezdetiről szóljon, az mint Mózes, nyilván vagyon ebből, mikor azt mondja: Az Törvény Mózes által adatott, az kegyelem és az igazság Jézus Krisztus által, mert ha az ő törvénybeli cselekedetekről és az kezdetről akart volna szólni, tehát meg nem választaná az Jézus Krisztust az ő törvényben lött cselekedetektől.
Hogy kedig ezeket nyilvábban megérthessük, rend szerént ez cikkelyeket meg kell magyaráznunk.
Legelőször: mi legyen az ó és új világnak teremtése. 
Kétféle születés.
Két Ádám. 
Két élet. 
Két halál.
Két feltámadás.
Két környülmetélkedés. Két Jeruzsálem.
Az ó és új Testamentomnak az ő külömbségek etc.
Kétféle teremtés nyilván mutattatik meg az teremtésnek igéjének az ő tulajdonságiba és az teremtésnek az ő rendiből.
A külső teremtésről Mózes első könyvének első részében így szól: Kezdetben teremté az Isten mennyet és földet. Harmadik részében: Teremté az embert az Isten. Ézsaiásnak negyvenötödik részében: Én egyedül vagyok, és én kívölem más nincsen, ki menynyet és földet teremtettem. Jeremiás Prófétának tizedik és ötvenegyedik részében. 	
Az belső és lelki teremtésről, avagy az újonnan való teremtésről Szent Dávid Psalmusának 50. Tiszta szüvet teremts énbennem én 	Istenem, 101. részében. Az nép, ki teremtetik, dícséri az urat. Száz harmadik Psalmusban. Bocsásd ki az te lelkedet is teremtetnek. 	Ézsaiásnak hatvanötödik részében: Ime, én új eget és földet teremtek, ugyanottan: Teremtem Jeruzsálemet, én örvendetességemet, Szent Péter második levelének harmadik részében. Mert ők szabad akaratjok szerint nem tudják, hogy az ég és az föld azelőtt volt vízből, igéjének általa állapattatván, mely világ az vízben elboríttatván elvesze. Az egek kedig, kik mostan vagynak, és az föld 	azon igének áltata vagynak hetyheztetvén az itíletre, az tűznek tartatnak az Istenteleneknek veszedelmére. 	
Szent János látásáról írt könyvnek huszonegyedik részében: És láték új eget és földet, mert az első ég és föld elmúlék. 	
Ez égnek és földnek újonnan való teremtésének oka az nagy bontakozás és fertelmeztetés, ki lött az kégyó miatt, mind mennyben, mind földön és mind Paradicsomban, az tisztátatlan léleknek társaságából, az ég megfertelmeztetett, azonképpen az föld is, megferteztetett az ég, mert az Istennek angyaliban is taláttatott bűn és vétek, mint Jóbnak negyedik és 19. részében írván vagyon. 	
Az nap, az hold, az Csillagok megferteztettenek és meghomályosíttattanak, elannyira, hogy porrá kell lenniek, mint minekünk, 	és az tűznek miatta megemésztetniek: Sőt inkább az pokol, az halál és minden nyavalya őáltala hozattatott be. 	
Ezeket hogy megújítsa vagy újonnan teremtse, jelent meg a	Krisztus, új eget és földet teremt, megújítván és új teremtett állatjává tevén, mi vagyunk az eget, kiket újonnan teremtett, Es. 43. 51. 65. hatvanhatodik részében, és az hitnek igazságának prédikálása. Az mennyországnak közelgetésének hirdetése szent Máténak huszonegyedik és huszonötödik részében. 	
Innen vagyon, hogy keresztető János mikor etkezdené tanítását, ezt mondá, tartsatok penitenciát, mert közelget az mennyeknek országa. És mikor Krisztus urunk önnen maga az Apostalokat elbocsátaná az tanításban, miképpen szent Máténak 10. részében, 	Szent Lukácsnak 9. írván vagyon, az hetven tanítványokat kedig ezen parancsolattal ereszté el, Szent Lukácsnak tizedik részében. Innét vagyon, hogy Pál Apastal az Krisztus által újonnan való teremtésről szólván újonnan való felépítésünket és Istennel való megbékélésünket magyarázza és kétféle teremtett állatokról szól.
Lássuk meg rend szerént erről való bizonyságokat az Efezom városbelieknek írt levelének első részében, megjelentvén minekünk az ő akaratjának titkait az ő ingyen való jó akaratja szerént, melyet ő magában elrendelt vala, tudniillik, hogy teljes üdőnek kiszolgáltatásában felépítene mindeneket az Krisztusban, kik mennyben és földen vagynak.
Ez igékben szent Pál rend szerént megmutatja az Krisztus által mennyeieknek és földieknek való teremtését nem egyébnek lenni, hanem Istennel való megbékélésünket, vedd eszedbe az igéket.
Istennél elrejtett titok volt ez, hogy az pokolbeli ördögtől mindenekre behozott romlás felépíttettés. Ez kedig legyen az teljes üdőnek kiszolgáltatásában, azaz, az Krisztusnak minekünk megadásában, miképpen Pál Apastal önnenmaga magyarázza Gal. 4. Mikor eljőne az üdőnek teljes volta, elbocsátá az Isten az ő fiát, ezt az üdőt az Próféták nevezik utolsó napoknak, miképpen Ézsaiásnak másodík részében: Az utolsó napokban az úrnak házának az ő hegye elkészíttetett minden hegyeknek tetején és minden halmoknak felette felmagasztaltatik. A Zsidóknak írt levélnek első részében: Sokképpen szólt az Isten az mi atyáinknak régenten az Próféták által, a mostani üdőkben kedig szólt az ő fiának általa. Legelőször azért Pál Apostal az idejét mutatja meg ennek az újonnan való teremtésnek, azoknak, kik mennyben és földön vagynak.
Másodszor kifejezi, mi legyen az mennyben és földön való teremtés. Egybe való gyűjtésnek, megbékéltetésnek nevezi az Istennel, mert az bűn, az pokol, az halál, az ki fejünkön fekszik vala, és melyeknek megholtunk vala abból megszabadítván, és az ő mennyei szent Atyjával megbékéltetvén, újonnan teremte és egybeszedzgete, hogy ő tagjai legyünk, és őbenne éljünk, miképpen szent Jánosnak első és tizedik részében magyaráztatik, hogy őbenne legyen az élet, és azért jött, hogy élétünk legyen és bőségesen legyen.
Azon levélnek harmadik részében vedd eszedbe Pál Apostolnak ő beszédét, énnekem kedig, ki minden szentek közül legkisebb vagyok, ez kegyelem adatott, hogy én a pogányok között hírdes- sem az megvizsgálhatatlan Krisztusnak gazdagságit, és mindeneknek világoson eleikbe adjam, mely legyen az titoknak kiszolgáltatása, mely eleitől fogva elrejtetvén volt az Istenben, ki mindeneket teremtett az Jézus Krisztus által, hogy kijelentessék az fejedelmeknek és hatalmasoknak mennyekben az külömbképpen való Istennek bölesessége az üdőknek meghatározása szerént, melyeket mívelt az Krisztus Jézusban, az mi urunkban. 
Legelőszer az ő hivatalját magyarázza az Pál Apastal, tudniillik, hogy ő az Istennek kegyelmességéből az pogányok közé választott prédikátor, miképpen ezeket bő beszéddel magyarázza az Apastoli cselekedetről írt könyvnek 9. és 26. részében. Másodszor az ő követségének avagy tanításának summáját mondja meg, tudniillik az Krisztusnak megvizsgálhatatlan kazdagságit, és az eltitkolt részesülést az Krisztus által, melyet még az Angyalok mennybe nem tudtak, azt jelentse ki, kit az atya Isten öröktől fogván magában elvégezett volt, hogy az üdőnek beteljesítésében mindeneket az Krisztus által teremtsen. 
Amaz külső teremtés négyezer esztendővel azelőtt meglött, és az Angyaloknál nyilván volt, de ez az teremtés Krisztus által való megbékéltetés az pokoltól és haláltól való szabadulás, a népeknek egyaránt való kegyelemben befoglaltatása az Krisztus által. Ez bizonnyal az titok, mely még az Angyaloknak is akkor adatott tudtokra, hogy kedig ez magyarázatnak az ő igazsága jobban kimutattassék. Azon Pál Apostalból bizonyítjuk, mely másodszor küldött Korintusbelieknek levelének ötödik részében ezképpen szól. 
Ennekokáért ha ki Krisztusban vagyon, új teremtett állat az, régiek elmúltanak és íme mindenek újak löttenek, mindenek kedig Istenből vagynak, ki minket magával megengesztelt az Jézus Krisztus által. 
Mi lehet nyilvábban ennél, új állatoknak teremtőjének mondja lenni az Krisztust, és a teremtés mi legyen, azt is nyilván kifejezi. Mert Istennel való megbékéltetésünket magyarázza és bizonnyal ez az igaz teremtés, hogy az halálból életre, az bünből igazságra, és Istennek minden javainak részesülésére a Krisztus által vitetünk. 
Azonképpen ha szent Pál az Kolossza városbelieknek írt levelének első részét meglátjuk, nem egyebet magyaráz ennél az Krisztusnál, ki az ő vérével megváltott minket, azt magyarázza. Arról mondja, hogy az láthatatlan Istennek látható képe és tüköre. Erről mondja, hogy mindenek, kik mennyben és földön vagynak, látható és láthatatlanok, mindenek ő általa és őreá való tekintetben vagynak teremtetvén, mindeneknek előtte ő vagyon és ő általa vagynak mindenek, és ő az Istennek gyülekezetinek feje, első született az halottak közül.
De lássuk meg rend szerint ez igéknek magyarázatját. Legelőszer azt mondja, az Isten szabadított meg minket az setétségnek hatalmasságától, és bevitt minket az ő szerelmes fiának országában. Az új testamentomnak az ő eselekedetiről szól, ez az oka, hogy az több hívekkel egyetemben nevezi önnen magát az setétségnek hatalmassága avagy az ördögnek az ő cselekedeti az Krisztus által törettettenek meg az Új Testamentomban, miképpen szent János nyilván bizonyítja, ezért jelent meg az Istennek fia, hogy az ördegnek cselekedetit megrontsa, nem hogy öröktől fogva megrontotta volna. Erről jövendölt Mózes, hogy az asszonyállatnak magva megrontaná az kígyónak fejét. Azon Krisztust magyarázza szent János első levelének negyedik részében, mikoron azt mondja, hogy testben jött, nem test kívül vagy test előtt, hogy az Antikrisztusnak hamis vélekedését megrontaná, ki az test előtt való Krisztusról gondolkodik.
Mikor azt mondja, hogy az ő fiának országában jött be, elég nyilván mutatja meg, micsoda ország legyen ez, és mikor kezdetött az mennyeknek országa, melyről Krisztus urunk és az ő tanítványi bizonyságot tesznek; hogy közelget az mennyeknek országa. És senki mennyeknek országában be nem mehet, hanem az embernek fia, ki mennyekben vagyon.
Ezt az Krisztusnak országát és az ő birodalmát az Próféták úgymint jövendőben írják meg, miképpen Ézsaiásnak tizenegyedik részében, Jeremiásnak huszonharmadikban, Ezékielnek harminehetedikben, Szent Dávid tizenkettődik énekében. Az Angyal kedig szent Lukácsnak első részében azt mondja: És az úr Isten ennek ez születött gyermeknek, az ő atyjának, Dávidnak székit adja (nem adta öröktől fogva) és uralkodik örökké (nem uralkodott), hogy kedig Pál Apastal az ember Krisztusról szóljon az következendő igék megbizonyítják. Krisztusban vagyon váltságunk az ő vérének általa. Látod, mást hogy Krisztust nem mutat, hanem azt, ki vérét kiontotta, és annak általa szerzött váltságot minekünk, miképpen az Apostolnak minden írási megmutatják. Az Apostoli cselekedetekről írt könyvnek huszonhatodik részében ezt mondja, Istennek segítségéből ez napiglan itt állok, bizonyságot tevén mind kicsinynek, mind nagynak, hogy semmit nem prédikálottam azon kűvül, hanem amit az Próféták mondtanak és Mózes, hogy jövendő az szenvedendő Krisztusról, ki első, ki az halottaiból feltámadtaknak hírdette az világosságot, az előszer küldött Korintusbelieknek írt levelének 2. részében. Semmit nagyobbnak nem állítok lenni, mint hogy hírdessem az Krisztust: azt kedig ki megfeszíttetett. Ez az mi váltságunk és idvességünk, és mi egyetlen egy közbejárónk. Timóteusnak írt első levelének második részében. És az láthatatlan Istennek az ő képe, mert ez szent Jánosnak ötödik részében az szerzetes Zsidóknak azt mondja vala: Aki engemet elbocsátott, az én atyám tanúbizonyságot tött énfelőlem, az ő szavát soha nem hallottátok, sem az ő ábrázatját avagy képét nem láttátok, és az ő beszéde nem lakozik tibennetek, mert ti annak nem hisztek, kitől elbocsátott, ő magát mondja Istennek ábrázatjának lenni, kit az Atya elbocsátott, mind ha azt mondaná: ha az én beszédemet vennétek és hinnétek énbennem, nem heában kérkednétek avval, hogy esméritek az Istent és láttátok őtet, mert én vagyok az láthatatlan Istennek látható képe és tüköre, avagy amint ezen szent Jánosnak tizennegyedik részében írván vagyon: Aki engemet lát, az én atyámat látja. Az ember Jézus Krisztus az láthatatlan Istennek látható képe és tükere, mert ez az ő mennyei szent atyjának akaratját tanítván és annak az ő cselekedetit, megtekélvén ez ábrázatot és képet, kimutatja vala az ő jó voltát, irgalmasságát és minden kegyelmességét: még azoknak is, kik nem kívánnak vala, ajánlá. Melyekből ama láthatatlan Isten megesmértetik vala, mert azt cselekedi vala ezeket őbenne.
Ama láthatatlan  Krisztus az második személy az háromságban, amint az Szofisták tanítanak, semmiképpen nem lehetett az láthatatlan Istennek látható képe és tükere, mert az sem nem láttatott, sem eselekedetivel az ő atyjának ábrázatját ki nem fejezte.
Ezt az látható ember Jézus Krisztust másutt az írás az atyának mivoltának teljességének mondja lenni, mert ama láthatatlan Atyaisten az látható fiúban jelent meg. Az láthatatlan az láthatatlanban meg nem jelenhetik: mert az ábrázatnak avagy az képnek mindenkoron láthatónak kell lenni.
Következik minden teremtett állatoknak első születte, azaz feljebbvaló és méltóságosb. Azonképpen az pátriárkák az Zsidóknak írt levelének tizenkettődik részében első születteknek neveztetnek. Dávid király, noha születés szerint az ő atyjafiai közül legutolsóbb, első születtetnek mondattatik az méltóságért. Az ő énekének nyolevankilencedik részében. Azonképpen Izraelnek az ő népe Ezsdrás negyedik könyvének hatodik részében, Ézsaiásnak tizennegyedik részében. Első születtek az szegények között: azaz, mindennél szegényebbek.
Jeremiásnak harmincegyedik részében, Efraim mondattatik első születettnek, holott kedig nem Efraim az, hanem Manasses volt idő szerint.
Szent János látásáról írt könyvének harmadik részében az Krisztust Istennek teremtett állatinak kezdetinek nevezi, azaz mindennél méltóságosbnak. A Rómabelieknek írt levelének nyolcadik részében: Első születettnek az atyafiak között. Mint az nyájnak első születtei mondattatnak, akik jobbak: Mózes első könyvének negyedik részében.
E Krisztus által, ki az ő vérével váltságot szerzett minekünk, mondja, hogy mindenek vagynak teremtetvén, kik mennyben és földen vagynak, látható és láthatatlanok, királyszékek, birodalmok, hatalmasságok és hogy mindenek előtte vagyon és mindenek ő általa állapadnak meg, és az anyaszentegyháznak testének feje legyen ő.
Az újonnan való teremtésnek az Krisztus által eselekedetekről szól, kik az új testamentomban löttenek, az ő vérének kiontásának általa, miképpen Pál Apastol másodszor küldett Korintusbelieknek írt levelének ötödik részében magyarázza. Ha ki az Krisztusban vagyon, új teremtött állat az. A régiek elmúltanak, íme mindenek megújultanak. Íme, új és ó teremtött állatoknak nevez, és hogy mindenek megújultanak, utána veti ez igéknek. Ezek kedig mind Istenből vagynak, ki minket magának megengesztelt és Jézus Krisztus által, és minekünk az megengesztelésnek kiszolgáltatását adta, tudniillik, mert Isten vala az Krisztusban, magának megengesztelvén ez világot. Miképpen teremtetött újonnan ez világ az Krisztus által, ezek az igék magyarázzák meg.
Hogy ezeknek utána kedig Pál Apostol Krisztusnak az ő méltóságát és felmagasztalását mindeneknek felette előszámlálja, és külemb-külemb nevekkel ékesíti, ezeket mind az ő mennyei szent atyjától vötte, ugyanezeket kedig számlája elő az Efezum városbelieknek írt levelének első részében: Az Isten az Krisztusban az ő hatalmát kijelentette, ki őtet feltámasztotta halottaiból, és helyheztette őtet mennyekben az ő jobbjára, minden birodalmoknak és hatalmasságoknak felette, minden uraságoknak és neveknek felette, mely neveztetik nemcsak ez világon, hanem az jövendőben is, mindeneket lábai alá vetett, és őtet felül rendelte mindenképpen az gyülekezeten, mely az ő beteljesítése, ki mindeneket mindenben beteljesít.
Íme miképpen az Krisztus mindeneknek méltóságosb és mindeneknek előtte és miképpen állapadnak meg mindenek őáltala, és miképpen rendeltetött, hogy mindeneknek feje legyen, királya, ura és gondviselője mindaddig, míg az halált lábai alá veti és minden ellenségit, az birodalnat az Istennek az ő atyjának megadja I. Cor. 15.
Hallod-e, hogy itt is neveztetnek hatalmasságok, birodalmok, uraságok, jelen és következendő világok, és mindenek, kik mennyben és földen vagynak, kiknek ő fejek, mindenek ő alája vettetnek, és ő általa hozattattanak az első állapatra. Ez igéknek előtte ezen levélben Pál Apastal azt mondja, hogy az teljes időnek kiszolgáltatásában öszvevinne avagy egybegyűjtene mindeneket az Krisztusban, mindazok, kik mennyben és kik e földen vagynak. Nem mondja az mennyet és földet, hanem akik mennyben és földen vagynak.
A Kolosszabelieknek írt levelének első részében, ahol elkezdi az Krisztusml, ezt mondja: Mely az láthatatlan Isten képe, minden teremtött állatoknak első születte, mert ő általa és ő reája való tekintetben vagynak mindenek teremtetvén, melyek mennyben és földen vagynak, látható és láthatatlanok, avagy királyszékek avagy uraságok avagy birodalmok és hatalmasságok, és ő mindeneknek előtte vagyon és mindenek őáltala állapadnak meg: és az gyülekezetnek testének feje, kezdet és első születött az halottak közül, hogy ő legyen fő, mindenek között, mert ez volt az atyának akaratja, hogy minden teljesség őbenne lakozzék és ő általa mindeneket megengesztele ő magának az ő keresztének vérének általa, megbékéltetvén azokat, kik mennyben és földen vagynak. Aki ez igéknek folyására gondot visel, könnyen eszébe veheti, hogy az utolsó igék, tudniillik, hogy ő általa megengeszteltessenek és megbékéltessenek mindenek, kik mennyben és földen vagynak, magyarázzák meg az elöljáró igéket, tudniillik, hogy ő általa vagynak teremtetvén mindenek, kik mennyben és földen vagynak.
Pál Apostolnak önnen magának magyarázatját meg ne vessed, mert ez igéket egyenlő értelemben veszi, megbékéltetni, megengesztelni, teremteni, megépíteni, egybegyűjteni, vödd eszedbe ezt is, hogy nem az mennynek és az földnek teremtését tulajdonítja az Krisztusnak, hanem kik mennyben és földen vagynak, és hogy semmi ne legyen, mely ő általa meg nem építtetött. Ez az oka, miért ő mindeneknek feje legyen, még az angyaloknak is. Col. 2. kinek általa mindenek is megállapadnak, mert semmi az ő feje nélkül meg nem állhat, még az Krisztus ő maga is, kinek feje az Atya Isten, amint Szent Pál első Korintusbelieknek írt levelének tizenegyedik részében írja. Sem az gyülekezet, mert annak feje az Krisztus, sem az asszonyállat, mert annak feje az ő férje.
Annakokáért miképpen az atya Isten az Krisztusnak feje, és mindeneknek felette vagyon és Krisztus felett, azonképpen a Krisztus minden teremtett állatoknak feje, mindeneknek felette vagyon és az Istennek teremtött állatinak kezdete, Apo. 3. Őnála nélkül, úgy mint fejünk nélkül semmit nem mielhetünk, miképpen önnen maga bizonyítja szent Jánosnak tizenötödik részében. Mindenek között ő fő, mert őneki hatalom adatott mind mennyben, mind földen és senkinek ő előtte vagy ő utána, és szükség, hogy mindenek az ő lábai alá vettettessenek, nemcsak ellenségi, hanem még az halál is, melyet ezenkívül senki meg nem győzhet. Erre az új teremtésre néz az Galaciabelieknek írt levelének hatodik részében ím e mondás. Semmi nem használ a Krisztusban, hanem az újonnan teremtött állat. Az Efezum városbelieknek írt levelének második részében azt mondja: Teremtettünk az Krisztusban jó cselekedetekre, hogy azokban járjunk, ugyanottan mikor az Zsidókról és az pogányokról azt írja, hogy az kettőt egy új emberré teremtené, békességet szerezvén, és mindeniket Istennek megengesztelné az keresztfának általa. Ime azon egy dologról emlékezvén és írván kettőnek egybe való teremtését megbékéltetésnek, megengesztelésnek nevezi, mert ezek az igék egy értelemben vettetnek Pál Apastaltúl.
Péter Apostal, első levelének első részében újonnan szült minket élő reménységre az Jézus Krisztusnak feltámadásának általa. Az újonnan való születésen érti az új életet és újonnan való teremtést.
Ezen mondattatik az Efezum városbelieknek írt levelének negyedik részében az új emberről, mely Isten szerint teremtetött és nem az ó Ádámról, melyből kívántatik, hogy kiöltözzünk: Azonképpen az új teremtésre valók az igéretek az új szűnek teremtéséről, az új léleknek teremtéséről az mi belső tagjainkban, mely az Krisztus által leszen.
Ha kedig valaki kérdené, miképpen építtetnek fel és békéltettenek meg az Angyalok az Istennel, holott azok semmit nem vétkeztenek, nem szükölködtenek Istennel való megengesztelés nélkül avagy megbékélés nélkül.
FELELET: A Krisztus, ki mindenben bűn nélkül volt az ő feje nélkül, az atya Isten nélkül, nem volt őtőle szükség, hogy megkenessék ajándékokkal, beteljesíttessék, igazgattassék, bátoríttassék lélekben, nevekedjék bölcsességben és idejében, mennyivel inkább szükölködtenek fő nélkül az Angyalok, kik az Krisztusnak tökéletességéhöz nem hasonlók, és az írás nyilván mondja, hogy az Isten elött nincsenek vétek nélkül, és az ártatlan ő elötte nem ártatlan.
Ha mi, kik nem vétkezünk Ádámmal, Ádámmal egyetemben bűnösök vagyunk, mert nem tulajdoníttathatnék az első angyaloknak eseti ezeknek, és miképpen minekünk és az mi első atyánknak az ő vétkek tulajdoníttatik.
Ha szinte az módját nem értjük, miképpen lött az angyaloknak Istennel való megbékéltetések, elégedjünk avval meg, hogy az Heb. 9. ez adatik előnkben, hogy az mennyeiek is megtisztíttatnak az Krisztus vérének általa. Ha szinte nem értjük meg, miképpen lött az Angyaloknak Istennel való megbékéltetések, azonképpen nem tudjuk mikor és miképpen teremtettenek az angyalok és mikor estenek el, nem csuda hát, hogy az ő megbékéltetések felől és hogy az Krisztus azoknak is fejek legyen, keveset tudunk, mert rövideden emlékezik az írás felőle. Az embernek az ő eseti inkább és nyilvábban magyaráztatik meg, azokáért ennek az ő felépítése is világosban adatik előnkben az írásban, mert ezeket tudnunk sokkal hasznosb és szükségesb, hogy nem mint az mennyeknek felépítését és megbékéltetését.

Summa

Pál Apastal ez igékben az ember Jézus Krisztusról szól, melynek vére volt, erről kezdi el és az huszadik versben erről az Krisztasról, kinek vére vagyon, végezi el, hogy senki az Krisztus kívül, kinek vére volt, mást ne gondoljon, vagy ebben valót, vagy ez előtt valót, mely Krisztus miképpen új Ádám, azonképpen az új Testamentomnak közbejárója, nem az ónak, azonképpen mindenek őáltala megváltattanak, teremtettenek, megengeszteltettenek, megépíttettenek, mind, kik mennyben és földön vagynak. Az új Testamentom alatt az második Ádámnak általa viszontag lélekben megújulunk és újonnan teremtetünk, miképpen az első Ádámnak általa test szerént arra az életre születtettünk. Azokáért miképpen az ó Testamentum az első teremtést egyedül az Atya Istennek tulajdonítja, azonképpen az új Testamentomban az újonnan való teremtés az Atya Istennek és az Krisztusnak tulajdoníttatik. Mert ő az úr, ki által mindenek vagynak és melyben és ki által az Atya Isten hatalmasképpen cselekedik. A Zsidóknak írt levelének első részét ha meglátjuk, ennél egyebet nem találunk. Lássuk meg rövideden az igéknek folyását.
Az Isten sokszor és sokképpen szólt régenten az mi atyáinknak az Próféták által, mely Isten az szentháromság, nem mert és nem szól az ó Testamentomban, hanem az az, kit Mózes ötödik könyvének hatodik részében előhoz. Halld meg Izrael, az te urad Istened egy Isten, kit Krisztus urunk szent Jánosnak nyolcadik részében magyarázott.
Az tü Istenetek én Atyám az, azaz, Isten mennynek, földnek teremtője, az mi urunk Jézus Krisztusnak szent Atyja, az szólt az ő szent lelkének általa, mely lélek az Krisztus lelkének is mondattatik, és szólt az Próféták által.
Másodszor innét ez nyilván vagyon, hogy az három Istent nem magyarázhatni itt, mert utána veti szent Pál, ez utolsó napokban szól az ő fiainak általa, ha amott az Istent érted az háromról, az Atyáról, Fiúról és szent lélelaől, innét hát az utolsó üdőben ki szólt, az negyedik leszen. 	Micsoda Fiú ez, és mit cselekedett az atya Isten ő általa, az 	következendő igékben megmagyarázza, az Fiú, ki által az utolsó üdőben szólt az ember Jézus Krisztus, miképpen önnen maga szent Pál az Galaciabelieknek írt levelének negyedik részében magyarázott, melyet az Angyal szent Lukácsnak első részében ekképpen mondott meg, és ami tetőled születettetik, szentnek és Istennek 	fiának neveztetik, hogy az ember Jézus Krisztus legyen ez az Istennek fia, ezek az igék mutatják meg, melyet mindeneken örökössé helyheztetett. Amaz örökké való Isten és az örökké való fiú, ki egyenlő az ő atyjával. Az Antikrisztusnak az ő értelme szerént nem helyheztettetett örököse, mert ő magától való Isten, és bír mindeneket, mint az Atya, senkitől semmit nem vött, és senkitől 	nem helyheztetett. Ő szól azért az ember Jézus Krisztusról, ez által teremtette az világot, és amaz első világ négyezer esztendővel az 	előtt teremtetett. Ime ez teremtés penig az utolsó időkben lött, mikor az ő fiának általa szólt, ímé, micsoda teremtés ez, megma	gyarázza Pál Apostal az Efezumbelieknek írt levelének második, az Korintusbelieknek ötödik részében. Az Efezom városbelieknek 	első és harmadik részében, az Kolossza városbelieknek első részében, mint oda fel meghallád. Innét vagyon, hogy Ézsaiás Próféta ezt az Jézus Krisztust az jövendő világnak atyjának nevezi, ez Ézsaiásnak ötvenegyedik részében őfelőle azt jövendöltette, hogy az igéjét az ő szájában helyheztette, miképpen az új Testamentomban szent Jánosnak tizennegyedik részében önnen maga megvallja 	az igéket, kiket én szólok, nem enyémek, hanem az én atyámé, ki engem elbocsátott. 
Ezt az Nazareiabeli Jézust mondja az ő fényének, dicsőségének lenni, és az ő mivoltának, bélyegének,  az ő hypostasisanak, amint az Görögben vagyon, azaz ami az Isten ő magában mindenestől 	fogva, annak kirajzolása és eleven képe, bélyege, szól ott az ember 	Jézus Krisztusról és annyiban Isten és ez ige, hogy sem személyt, 	sem állatot ne jegyezzen, nyilván mutattatik meg ezen levélnek 3. és 1l. részében. 	
Harmadikban ezképpen szól. Krisztussal részesültünk, hogy ha az kezdetit az Hypostasisnak, az ő mivoltának az fundamentomának állhatatoson mindvégig megtartjuk, az ige hypostasis itt vettetik az fundamentumért, melyen építtetvén vagyunk, azaz, az ki fő dolog, az melyen az egész épület megáll, azonképpen vétetik, az Korintusbelieknek írt levelének 9. részében kedig ezt mondja, az hit penig  reménykedő dolognak hypostasissa, azaz fondamentoma, mert az hitnek hypostasissa, fundamentoma az Krisztusról való igéretek, melyekhöz hittel ragaszkodunk és bizonyosak vagyunk, hogy az Isten ezeket megtekélli, lelki szemmel látjuk és elhisszük.
És az ő hatalmas igéjével mindeneket megtart; avagy az mint szent Pál szól az Kolossza városbelieknek írt levelének első részében, mindenek őbenne állapodnak meg, miképpen az első teremtésben mindenek az Atya Istennek igéjének általa löttenek, azonképpen most ez új Teremtésben, hogy mindenek összve nem romolnak mindjárást és az Istennek igazságának haragjától meg nem emésztetnek, ezek az Krisztus által és az ő igéjének hatalmassága által vagynak. Mert mindeneket az Atya őneki adott és mindenek ő birtokában vagynak, miképpen Pál Apastal az Efezus városbelieknek első részében bizonyítja.
Nem szűnöm meg hálát adnom tiérettetek, megemlékezvén tüfelőletek minden könyörgésemben, hogy az mi urunk Jézus Krisztusnak Istene, amaz dicsőségnek Atyja adja tinektek az bölcsességnek lelkét, és az megjelenésnek az ő esméretire, hogy az ti elméteknek szemei megvilágosíttassanak, és értsük meg, mi legyen, az mi hivatalunknak reménységét, és az ő gazdagságinak dicsőségét, az ő örökségének az szentekben, és mely legyen az nagyságos hatalom az ő erejének mibennünk, kit hiszünk az ő hatható, erős hatalmának, melyet ő kijelentett avagy megmutatott az Krisztusban, mikor őtet halottaiból feltámasztotta és helyheztette az ő jobbjára mennyberi, minden birodalmaknak felette, erősségeknek és hatalmasságoknak és uraságoknak, és mind.n neveknek, akik neveztetnek nemcsak ez világon, hanem még az jövendőben és mindeneket az ő lábai alá vetett; és őtet helyheztette felyül mindeneken az ő gyülekezetiben, mely ő teste és beteljesítése, mely mindeneket mindenekbe beteljesít.
Mi legyen és mely igen nagy legyen az Krisztus és az ő igéjének hatalmassága; ez igékben Pál Apastol megjelenti, el annyira, az mint megmondottuk, az miképpen az első teremtésben az Istennek igéjének, hatalmasságának általa mindenök löttenek, azon képpen immár az mi urunk Jézus Krisztusnak általa mindenek megállapattanak, és megtartatnak, el annyira, minekutána az atya Isten mindeneket ennek az ő fiának adott, és minden hatalmasságát újonnan ebbe öntötte és ezáltal kimutatta, és őtet mindeneknek felette helyheztette, mindenek immár engednek őnekie és őtőle viseltetnek, miképpen az Evangelisták bizonyítják, hogy az ő lelkének erejének általa az ördögöket űzte ki, parancsolt az szeleknek, és egyéb tengeri haboknak és engedtenek őneki, melyen mindenek elálmélkoztanak, mondván, kicsoda ez, hogy még az tenger és a szelek engednek őnekie. Rövid beszéddel mindenek, kik vagynak, az ő hatalma alá vettetnek, és szükség, hogy az ő igéjének hatalmasságának általa igazgattassanak mindaddig, míg minden ő ellenségi az ő lábai alá vettetnek, és uralkodjék mindaddig, míg vége lészen, azután önnen maga is az alá vettetessék, az ki űneki az birodalmat adta, hogy amaz egy ő magától való Isten minden legyen mindenekben. Ezekből megérthetjük immár, mi legyen, és ő igéjének hatalmasságával mindeneket támasszon, hogy le ne dőljenek és meg ne emésztessenek az egy Atya Istennek haragja miatt. Következik immár ő magában avagy ő maga által tisztítást szerezvén az mi büneinkből, avagy az mi büneinkről, ült amaz magasságbeli felségnek az ő jobbjára az mi közbenjáró Krisztusunknak, ki egy test, egy vár mivelünk, és mindenben hasonlatos mihozzánk, ez bűntől megválva, ennek az ő ereje és hatható eselekedeti magyaráztatik itt ez helyen. 
De miképpen kell értenünk; hogy ő magában vagy ő maga által löttenek ezek meg, holott az írás mindezeket az Atya Istennek 	másutt tulajdonítja, könnyű ezt megértenünk. Csak az írásnak szólásának módjára viseljünk gondot, az Atya Istentől vagynak ezek, úgy, mint az egyetlen egy kútfőtől, mert az mondatik az írásban egyedül DEUS ex quo omnia, Isten kitől és kiből mindenek vagynak. De az Krisztus egyetlen egy úr, ki által mindenek vagynak, az cselekedetnek módja és rendi ím ez, az Atya Istentől úgy mint egy kútfőből mindenek vagynak és mindeneket ad az ő szent fiának, az mi urunk Jézus Krisztusnak, minek utána immár őneki adta, tulajdon övé, és ő magától mondatik lenni. Ezt Krisztus urunk maga magyarázza meg szent Jánosnak ötödik részében, mikor azt mondja: Miképpen az atyában, ő magában az élet vagyon, az képpen adta az ő fiának és hogy önnen magában tegyen és minden, az ki az én atyámé, enyém, és az kik enyémek, övé.
Holott immár ezek úgy rendeltettenek az Atya Istentől és az hatalom adatott az Krisztusnak, sőt inkább az Istentől szereztetett avagy adatott minekünk szentségünkre, váltságunkra és megigazulásunkra, hát immár ő magától és ő magában vagyon immár az megtisztításnak az ő ereje, mert az ő testét adta az világnak életeiért, és az ő tulajdon vérét ontotta ki az mi bűneinknek bocsánatjáért, mert az mi urunk Jézus Krisztus vére tisztít meg minket az mi bűneinkből.
Ez minekünk nagy vigasztalásunkra vagyon, hogy a mi megromlott testünkben készíttetett az felépítés és az melyben az engedetlenségért az halál reánk kiáradott, azonban lött az engedelem és az halálnak megromlása. Rom. 5. Heb. 2. nyilván bizonyíttatik.
Innét érthetjük meg, minemű részesülésünk legyen minekünk az mi fejünkkel az Krisztussal és miképpen őtőle mindenek reánk áradnak és az őbenne való hitnek általa mibelénk oltattatnak, mely gyönyörűséges legyen az az atyafiúság, az közörökösség, melyet az írás minekünk az Krisztusban előnkben terjeszt és az tagoknak ő fejekkel az Krisztusnak javait nem értik, valakik az ember Jézus Krisztust az másik fiúnak tokjának mondják lenni, avagy az mint ők az deákban szólnak, Organum Divinitatis Filii.
Ki legyen az, az ki az tisztítást mívelte, megmagyarázza az ki mennybe ment és az magasságbeli Istennek jobbjára ült, hogy mi közbejárónk és fő Papunk legyen, mert az miképpen hetedik részében mondja: ha itt e földön volna, ingyen főpapunk sem lehetne, és az ember Jézus Krisztus mely igen felmagasztaltatott minden angyaloknak felette, és mely nagy név adatott őnekie, miképpen a Filippi városbelieknek írt levelének második részében nyilván bizonyítja Pál Apastal, és ekképpen egybe vetvén őtet az Angyalokkal és minden teremtett állatokkal, megmutatja, hogy mindeneknek felette magasztaltatott az Atya Istentől, és Istenné tötte, birodalmat adott őnekie, minden ő féle társai között őtet feljebb kente, és az mint szent Jánosnak harmadik részében magyaráztatik, nem mérték szerint, hanem teljesképpen adatott őnekie az lélek és annyira magasztaltatott fel, hogy ő ebben az ő lelki országának kezdetiben, melyben az pokolbeli ördögnek fejét megrontotta, az földet fundálta és az egeket, hogy új földnek és égnek teremtője legyen ő, miképpen azélőtt Ézsaiás Próféta őfelőle megjövendölte volt. Ha valaki ez magyarázattal meg nem elégszik, melyet én igazságnak vallok lenni, és az írásnak folyásából vöttetnek, és ez igéket az régi teremtésre vonni akarná, könnyen azon igéknek folyásából meggyőzettetik, mert arról az Krisztusról szól, mely szenvedett, megholt és mennybe ment. Hogy az én beszédemet azért erről egy summában bekössem, azt az Jézus Krisztust vallom, melyről az Próféták írtanak és megmondották, hogy áldandó leszen az népeket, és megrontja az kegyónak az ő fejét és ezeket az mi Krisztusunknak az új Testamentomban szerzette meg, mikor az nyomorult embereket testi és lelki nyavalyákból megszabadítja vala, és külömb külömb féle jókkal megajándékozza vala, megbocsátván őnekiek az ő bűnöket, és adá az őbenne hívőlmek az örök életet, mindenekhöz megmutatván az ő kegyelmességét, és azokhoz, kik őtőle ingyen sem kévánták, ezeket megtekélvén, az mi Krisztusunk ő általa az atya Isten mindeneket megújít vala, mint második Ádám által, ki megelevenítő lélekre adattatott, és mind az jövendő világnak Atyja által, amiképpen Esa. 9. részében őtet nevezi, ez által mindeneket megkent, megújít vala, és teremt vala, egybeszedegeti vala az mi megromlott vala és őbenne minket ő magával megengesztel vala. Joan. 1. Coloss. l. Ephes. l. Amit az Antikrisztus talált, hogy e külső mennynek és földnek teremtője volna, és mindenek, az kik abban vagynak, hogy azokat az Krisztus teremtette volna, semmi írás nem mondja, sőt inkább ellenzi, és nyilván bizonyítja, hogy az ó Testamentomba mindenek az egy atya Istentől teremtettenek, ki az ó Testamentom- ban az Próféták által ezt kiáltatja, én egyedül míveltem ezeket és nem más énkívülem. Az új Testamentomban kedig, hogy mindeneket az Krisztus által cselekedett az Atya Isten, ki mindenkoron azt kiáltja, én nem vagyok egyedül, hanem az én atyám velem vagyon, és az élő atya eselekedik énbennem. 
Ennek oka ím ez, mikor az Isten hat nap mindeneket teremtett volna, és mint az írás mondja, mindenek jó volnának, az bűnért megátkoztaték az föld, az halál, minden nyavalyával egyetemben behozattaték, mely nyavalyáknak megtöréseiért és az ördögnek minden cselekedetivel egyetemben megrontásáért bocsáttatott az Krisztus, nem azért, hogy azokat, kiket az Atya Isten semmiből teremtett vala; hogy azokat másodszor teremtené, és hogy ezekben hűven ő eljárt, az mivégre ez világra bocsáttatott az Evangelisták megbizonyítják, mert az vakoknak szemeit megvilágosítja vala, a süketeknek füleit hallóvá teszi vala, az némáknak nyelveket az kötéltől megszabadítja vala, az megholtaknak életet ad vala, és az nyavalyákból, melyeket az bűn reánk hozott, megszabadíta, megbocsátván bűnöket és arra az képre, melyre teremtette vala, felépítötte, soholt nem olvassuk, hogy az Krisztus semmiből valakinek szemet, fület, kezet, lábat vagy valamit effélét teremtett volna, hanem esak azok, kik immár teremtetvén valának és megromlottanak vala az bűnnek és az pokolbeli ördögnek általa. Ezeket építi vala fel, és meggyógyítja vala.
Azonképpen senkit földből nem teremtett, miképpen az Isten Ádámot, kik kedig porrá és földdé löttek vala, azokat viszontag fel tudja vala támasztani, mert miképpen az élet az atyában vagyon, azonképpen adta az fiúnak és hogy őbenne legyen Joan. 5.
Sőt inkább ennél küsebbeket sem cselekedett az külső teremtésben, melyeket az ő atyja cselekedett, vízből csinála bort, nem semmiből, kenyeret más kenyérből, melyeknek állatját az ő menynyei szent Atyja teremtette vala, hogy megbizonyítaná, hogy csak ő legyen egyedül, ki semmiből mindeneket teremtett, kinek tisztességét oltalmazta és az ő nevét magasztalta, kit mindenkoron annak egyedül vallott lenni, Matt. 1 1. Lucae. 10. Matt. 19. Mar. 10.
Az Atya Istennek külső eselekedetit az írás teremtésnek nevezi, az Krisztus által penig újonnan való felépítésünket is teremtésnek nevezi, az cselekedetnek hasonlatosságáért, mert miképpen az Atya Istentől mindenek teremtettenek és megromlattanak az bűnnek miatta, azonképpen az Krisztus által újonnan teremtettenek, ez az oka, mikor az Krisztus felől szól az írás, az Atya Istent DEUM ex quo omnia, oly Istennek nevezi, honnat mindenek vagynak, de az Krisztust oly úrnak, ki által mindenek vagynak, és soholt nem mondja őtet azon teremtőnek, mert ez kettő, az fő ok és kútfő külömböz attól, ki által az megmutattatik és kijelentetik.
Hogy kedig ekképpen kétféle teremtés legyen és megválasztassék egyik az másiktól az írásban, az kétféle teremtett állatoknak állapatja is megmutatja, melyeket az Istennek igéje nyilván jelent.
Az másodszor küldött Korintusbelieknek levelének ötödik részében nemde az Krisztusban újonnan teremtetett állatokról szól-e? A Galaciabelieknek írt levelének hatodik részében. Az Krisztus Jézusban sem az környülmetélés, sem az környülmetéletlenség semmit nem használ, hanem az újonnan teremtett állat. Az Efezum városbelieknek írt levelének második részében, hogy kettőt teremtene ő magában, szól az pogányoknak az Istennek országába az Krisztus által bevételéről, melyben újonnan teremtés vagyon és megbékéltetés az Krisztus vérének kiontásának általa. Ezen levélnek negyedik részében azt mondja, hogy az régi ó embert levessük és az újban öltözzünk fel, mely Isten szerént teremtetett szentségben és igaz mondásban, kérlek lásd meg az Rómabelieknek írt levelének hatodik részét. Colos. 3. Heb. 12. Az két Ádámról kedig az Rómabelieknek írt levelének ötödik és az Korintusbvlieknek először küldött levelének 15. részét. Vedd eszedbe atyámfia keresztyén ember az szent írásnak folyását, két teremtés, két teremtett állatok, két teremtett állatoknak születése: külsőképpen test szerént az mint születtetünk első, de másképpen kell születtetvén, mert ha valaki újonnan nem születtetik, mennyeknek országába be nem mehet, az mi lélekből született lélek, Szent Pál előszer küldett Korintusbelieknek 4. részében,  azt mondja, hogy az Krisztus Jézusban ő szülte őket. Szent Péter első levelének részében inti az keresztyéneket, hogy olyanok legyenek, mint az újonnan szült gyermekek az külsö születésről hasonlatosságot vevén, az belsőről szól Jakab Apastal levelének első részében, az világosságnak atyja szabad akaratja szerént szült minket az ő igéjének igazságának általa, hogy az ő teremtett állatinak néminemű kezdeti legyünk. Továbbá kétféle nevelésről és eledelről gyakorta emlékezik az írás, az honnét kétféle élet és kétféle halál következik, miképpen Krisztus urunknak tanításából szent Jánosnak ötödik részéből nyilván vagyon ez igékben. Bizonnyal, bizonnyal mondom tinektek, eljött az óra és most vagyon, mikor az megholtak az Isten fiának szavát meghallják és kik meghallják, élnek, nem az testi halálról és életről szól, hanem az lelkiről, mert az testi halálról emlékezik az következendő igékben, mikor ezt mondja, ezen ne csudálkozzatok, mert első az óra, hogy mindenek az kik az koporsóban vagynak, meghallják az Isten fiának szavát és előjönnek, mikor azt mondja, az ki hiszen énbennem, nem kóstolja meg az halált, nem az testi halálról szól, hanem az kárhozatnak az ő haláláról. Azonképpen, hogy azt mondja, hogy az híveknek életek leszen az lelki hit által, való életről kell értenünk.
Hogy kedig ezeket világosabban megérthessük, szükség tudnunk, hogy mi mindnyájan megholtunk és elkárhoztunk, sőt inkább ebben az halálban benne születünk az Istennek szentenciájáért, mely Mózes első könyvének második részében írván vagyon, valamikor ehendel az megtiltott fának gyümölcsében, halálnak halálával kell meghalnod, holott azért mindnyájan bűnben fogantattunk és születtettünk Psal. 57. az halálban és kárhozatban születtettünk, azért természetünk szerint mindnyájan megholtunk, azaz az halálnak szentenciája alá vettettünk.
Ez az halál miképpen az testi is csak álom az urunk Jézus Krisztusnak és azoknak, kiket abból fel akar serkenteni, szabadon az ő Evangéliomának szavával megtekélli, ekképpen szól Pál Apastal, Ephe. 2. Mikoron megholtatok volna az bűnnek miatta, megeleveníte tütöket az Krisztussal és feltámaszta és ültete tütöket mennyekben az Krisztus Jézussal, az kik az Prófétáknak írásira figyelmetesek, eszekbe vehetik, hogy az külső testről vött igéket az lélekre viszik, mert ennek az ő halálában neminemű hasonlatosság vagyon az külső testnek halálával Esai. 26. részében. A te holtaid élnek és az megöltek feltámadnak, serkenjetek fel és dícsérjétek, kik laktok az porban és negyvenegyedik részében. Ne féljetek, kik megholtatok Izraelből. Azonképpen értsed amaz megholt Ezékiel Prófétánál való tetemeket, mert azt mondja az Próféta: Ezek az tetemek mind Izrael népéé, Test szerint oly igen meg nem holtanak vala azok, hogy önnen magok azt mondják, az mi tetemünk megszáradtanak. Zakariás az koporsóban is halálnak árnyékában ülésnek nevezi.
Ezekről az írás gyakorta emlékezik az többi között, szent Pál az Rómabelieknek írt levelének hatodik részében és szent János látásáról írt könyvének hetedik részében kétféle halált hoz elő, ez mi legyen és miképpen hgyen, értsük meg ez írásból.
Mind az első és második halál Ádámnak az ő vétkéből következött, da külömb móddal és renddel Ádámnak az ő vétkéből mindenekre, az testi halál és az pokol megrontaték, miképpen azon látásról írt könyvében szent Jánosnak írván vagyon ennek az testi halálnak oka ez bűn, és az ördögnek az ő hatalmassága. Innét következik azután az örökkévaló halál, és mely az utolsó itíletben az Istentelenekre és hitetlenekre következik, mely mind testeknek, mind lelkeknek halálának mondattatik, és mely meg nem bocsáttatik. Mind az két halálnak cselekedeti vagyon az honnét eredetet veszen az első halálnak cselekedeti, az megtiltott fának gyümölcsének étele, melyből az halál következett. Az második halálnak külömb külömbféle gonosz cselekedeti, melyek az lelket megölik, az lelki avagy örök halálnak mondattatik. Ádámnak az ő vétkéből vagyon az első halál, mely az testi, ebből az haragnak edényre következik az lelki halál, kik készíttetnek az veszedelemre és az Krisztust és az ő jovait nem esmérik, minden az ki az Krisztushoz nem megyen, az halálban marad, éltekben még most is megholtanak valakik az kegyónak esméretiben élnek, és nem az Atya Istennek esméretiben az Krisztus által, kik kedig az Krisztushoz járulnak az halálból az életre mennek Joa. 5. Ezt az első halált az utolsó itíletben megrontja az Krisztus és mindeneket abból az halálból feltámaszt. De az második halál uralkodik az Istenteleneken, kiknek az örök tűz az ördögökkel egyetemben készíttetett. 
Mindenik halálból való feltámadást is előnkbe támasztja az írás, erről emlékezik Pál Apastal az Efezom városbelieknek írt levelének ötödik részében, serkenj fel az ki alszol, kelj fel halálodból és megvilágosít az Krisztus, ez az feltámadás, melyre tekintvén az Istennek lelke közönséggel szól az Krisztus feltámadásáról Oseas Prófétánál. Két nap után megelelvenít minket és harmad- nap után feltámaszt, ez az mi Krisztusunkkal való feltámasztásunk meglött egyszer, de naponként leszen, mikor az ő igéjének általa naponként felserkent, az mint Krisztus urunk mondja. Bizonnyal mondom tinektek, az ki az én beszédemet hallja és hiszen abban, ki engemet elbocsátott az örök életet veszi, nem jő az kárhozatban, hanem az halálból az életre vitetett. Miképpen az testnek feltámadása közönséges örök életre és az örök halálra, azonképpen az Evangéliom által feltámasztás is közönséges, és kétféle tanítványokat támaszt fel, jókat és gonoszakat, miképpen az Gyalom, mely jó és gonosz hálókat egyaránt vonszon be, nemhogy ez gyalázat, és az halál az Istennek igéjében volna, hanem az hallgatókban, melyet Krisztus urunk az magvetőnek példájába megmutat, holott az jó mag jó földben esék, és az jó mag az gonosz földben is esék. Gonosz földek, kik csak ideig hisznek és az háborúságnak idein elállnak.
Feltámasztatnak az gonoszok, nem azért, hogy állhatatosok legyenek; hanem azért, hogy az választottakat kísértsék, miképpen Pál Apostal is először küldött Korintusbelieknek levelének tizenegyedik részében bizonyítja, kik az Krisztusnak neveket adták, hivatalokban előmennek, de szükség, hogy hasonlások és eretnekségek legyenek, hogy az választottak kijelentessenek, azonképpen János első levélnek második részében mi közülünk jöttenek, de nem mi közülünk valók, de sokkal nyitvábban az Apostali eselekedetről írt könyvnek huszadik részében.
Támadnak ti közületek ragadozó farkasok, kik nem kímélik az nyájat, látod-e, hogy az Evangéliom által támasztatnak fel, de szidalomra, hogy sokakat elhitessenek. Azonképpen az Filippi városbelieknek írt levelének harmadik részében. Sokan járnak és Krisztus keresztjének ellenségi. Ím hallod, hogy felindíttatnak az Evangéliomnak prédikálására, mert ezt nevezi Pál Apostal itt járásnak, de az önnen kárhozatjokra, kiknek az ő végek veszedelem, mineműek valának Hymenaeus, Alexander és Philetus. Mert ezeknek vala hitök, mindazonáltal elszakadtanak, effélék mindnyájan az hamis próféták, kik az Evangéliomnak hirdetésekor támadnak fel, kikről szent Máténak 24. részében támadnak sok hamis Próféták és sokakat hitetnek el. A másodszor küldött Timoteusnak levelének második részében az nagy hazában (érti az Istennek gyülekezetit) sok edények vagynak készíttetvén, némelyek tisztességre, némelyek kedig gyalázatra. Szent Jánosnak hetedik részében, kik az Evangéliomnak prédikációjának általa feltámasztattanak nagy sokan, elszakadnak az Krisztustól, de az Apostolok állhatatosan megmaradnak effélék, azok is, ki az Krisztust újonnan megfeszítik Heb. 6.
Ezekről elmélkedvén az írásnak igaz értelmére való tanúságot vegyük eszünkben és megoltalmazzuk magunkat, hogy az Antikrisztussal egyetemben az írást zsákba ne bújtassuk, mert az külömb személyeknek és három teremtő Isteneknek az ő hamis vélekedése másonnat nem támadott, hanem az írásnak hamis magyarázatjábbl. Hogy azért az Babiloniai fogságból mi megszabadulhassunk  és az írásnak igaz folyását, ez értelmet eszünkbe vehessük és követhessük, rend szerint ezeket vegyük eszünkbe.
Első: az szent írásban kettőre kell néznünk. Első, az mi mondattatik Istenhöz való képest, másodszor mi hozzánk emberekhöz; az kiknek az Isten szól, miképpen lélekben az Isten előtt bizonyíttassék meg, miképpen testben külső cselekedetekben az ember előtt, Isten előtt az lelki dolgokban az bölesesség bolondság Rom. 6. 1. Cor. l. 2. 3. Az emberek előtt és az közönséges életnek rendtartásában, jó és hasznos, ez felmagasztaltatik az Salamontól.
Azonképpen Jób hálát ad az Istennek és dícséri az ő ellenséginek gonoszságát Istenre való tekintetben, ki őtet meglátogatja és próbálja, Istenre való tekintetben jó az cselekedet, viszontag emberre való tekintetben gonosz, mert vétkeznék az Istennek parancsolatja ellen, ne ölj, ne orozz.
Azonképpen az Istentelen Zsidóknak eselekedeti az Krisztusnak halálára való árulásokban Jó, mert az Atya Istennek akaratja és az mi üdvösségünk tekiltetik meg, de nem jó az emberekre való tekintetben, mert bűn és nagy vétek az ártatlanokat elárulni és halálra itíltetni.
Viszontag tiltattatik meg az Istennek törvényben mireánk való tekintetben, mely megengedtetik Istenre való tekintetben, megtiltatik mireánk való tekintetben az ítélet, az kárhoztatás, az esküvés, de mikor az Isten mibennünk az ö szájának, lelkének általa ítél, esköszik és kárhoztat, megengedtetik, jónak és igaznak ítéltetik, miképpen ez az Apostoloknak példáiban előnkbe támasztatik és megbizonyíttatik 2 Cor. l.
Másod külömb külömb féle mondások találtatnak az írásban, kik az külső emberre néznek, némelyek penig az belsőre, miért hogy kettő önmagában ellenkezik, szükség, hogy az írásban és néminemű külsőképpen ellenkezés találtassék. Ekképpen immár azon egy ember halandónak, halhatatlannak, jámbornak és gonosznak, elevennek és holtnak neveztetik, holott efféle két ellenkező természetű legyen, látható és bűnös test, láthatatlan és igaz Istentől születtetett, és ekképpen azon egy dologról kétféle ellenkező mondások vagynak, kik mindazonáltal igazak az ő értelmekben. Szent János első levelének harmadik részében és Evangéliomának 11. részében, aki Istentől született, meg nem halhat és nem vétkezhetik, viszontag az ember egyebet nem tud, hanem csak vétkezni és meghalni, mindenik igaz, noha láttatnak, mintha ellenkeznének, mert az első igaz az lelki emberről, az másik kedig az testiről, azonképpen keresztyéneknek az ő életek itt ez világon nem egyéb, hanem erőkké bűntől való megrémülés, félelem, jajgatás, keserűség, szomorúság, nyavalya, nyomorúság és halál, mint Philip. 2. Psal. 2. 5. 28: 55: 144.
Viszontag az keresztyéneknek életek vigasság, örvendés, minden jó, Esai. 8. 30. 32. 51. 55. Hier. 31: 32. mindenik igaz azon egy emberről, egyik az testiről, másik az lélekről.
Azonképpen az mi főnkről az Krisztusról kétféle mondások találtatnak, lélekben felépíttetvén az Atya Istentől, hatalmassággal, mindenhatósággal, megajándékoztatván egyenlő az ő atyjához, mert jobbjára ültetett, kisebb, amennyiben az ő atyjától vötte azt az hatalmat, birodalmat és uraságot, nemhogy egyik személy az Istenségben egyenlő volna az Atya Istennel, az másik kedig emberségben kisebb, de maga nem két Krisztus legyen az öszveegyesülésnek utána, hanem egy emberi álom és írás kívöl találtatott, mert nincsen más Krisztus azon kívöl, ki fogantatott szent Lélektől és született szűz Máriától.
Harmad az új és ó Testamentom között való különbséget megérthetni és megtanulni nagy világosságot ad az egész derék szent írásnak, mert Isten az ó Testamentomban ábrázatban sokot szólt és cselekedett, melyek az új Testamentomban külsőképpen és ábrázatban elvétettek mind ama sok hadakozások, győzedelmek, külsőkazdagságok és testi jók, melyeket az Isten Mózesnek ez Prófétáknak általa igért, mert immár ezek mibennünk lélekben bizonyíttatnak meg és mind ezeket az Krisztus által igaz hitben nyerjük meg sokkal nagyobb bőséggel, hogy nem mint őt külsőképpen. Miért hogy ez harmadik cikkely felette igen szükséges, az szent írásnak igazán való értelmére erről bőségesben írok, és az írásban ez rendet tartom. Elsőben néminemű külömbségeket mutatok meg az ó és új Testamentom között, másodszor hogy az ő törvényiben az testnek igazsága volt, holott az Evangéliumban az léleknek igazsága vagyon, harmadszor, hogy az ó Testamentomban az eselekedetnek igazsága, az Evangéliomban penig az hitnek igazsága legyen.

Az elsőről

Minemű különbség legyen az ó és új Testamentom között, szent János Evangéliomának első részében megmutattatik ez igékben. A törvény Mózes által adatott, az kegyelem és igazság Krisztus által, mit akar ez igékkel: az árnyék Mózes által, az igazság Krisztus által, az törvény és az árnyék az Mózes áltel csak megmutattatott, de az kegyelem és az igazság az Krisztus áltai ugyan megadattatott, véghöz vitetett és beteljesíttetett.
Minemű törvény és kegyelem kedig az Mózesnek törvénye, az halálnak törvénye, az halálnak törvénye, az bűnnek az ő hatalma és erőssége. A Krisztusnak kedig az ő igazsága, mindenestől fogva való kegyelem és irgalmasságnak mondattatik, mert ingyen való jóakarat és jó akaratból való ajándékinak velünk való közlése, melyekkel megvilágosít, igazgat és megdicsőít, oly kegyelem, mely minket az bűntől megszabadít és ingyen megigazít, szent Lelket belénk öntvén, mennyeknek országa és az örök életöt nekünk adja.
A Zsidóknak idejében nem volt az újonnan születésnek feredője, mely mennyeknek országára feltámasztotta volna őket, ennek nyilvánvaló oka vagyon, mert az mi feltámadásunknak és menny bemeneésünk oka még fel ne támadott vala, az Zsidók közül egy sem volt az Krisztus születésének előtte az mennyeknek országában, mert meg az Krisztus meg nem adatott vala, kinek általa  mi ővélek egyetemben bementünk és megyünk a mennynek országába. Miképpen önnenmaga bizonyítja Joan. 3. senki nem megyen mennyekbe, hanem az embernek fia, ki mennyekből alászállott, és mennyekben vagyon, soha őbennek az fiúságra való megújító lélek nem volt, hanem az félelem alatt és fenyíték alatt tartattanak Gal. 4. őnekiek adatott az szolgálatnak lelke félelemre, minekünk kedig fiúságnak az ő lelke Roma. 8. Ez az oka, miért mi kiáltunk bizodalommal mi kegyes Atyánk, az Krisztusnak az ő eljövetele cselekedte mindezeket. Mert minekutána eljött az hit, nem vagyunk immár az fenyíték és mesterek alatt, hanem bizonnyal  Istennek fiává löttünk, miért hogy hittünk az Jézus Krisztusban, annak előtte gyermekek valánk, és mint szolgák az mestertől igazgattunk vala, de minekutána az üdőnek beteljesítése eljött, elbocsáta az Isten az ő fiát, mely asszonyállattul születék és az törvény alá vetteték, hogy az törvénynek rabságátul megszabadítana, hogy az fiúivá fogadást vehetnők, az Zsidók szolgálnak vala az Istennek az betűnek óhságában, mi pedig az léleknek újságában Rom.7.
Ez helyen kétféle különbözést végy eszedben, az betűnek és az léleknek, az óságnak és az újságnak, az újság ez; holott az új Testamentom vagyon, az új Testamentom mindeneket megújít, és új teremtett állatokat nemz 2. Cor. 5. Gal. 6. új világot is teremt, miképpen sz. Jánosnak l. 3. részében vagyon írva, ekképpen szereté az Isten ez világot, érti az híveket és választottakat, miképpen Pál Apastal is bizonyítja, Eph. l. l. Johann. l. részében. Azt mondom, fiaim, ne vétkezzetek, de ha ki vétkezendik, szószólónk vagyon az atyával, ám az igaz engesztelő Jézus Krisztus nemcsak az mi bűneinkért, hanem az egész világnak az ő bűneiért, nyilván vagyon peniglen az 16. Psalm. hogy az Istenteleneknek nevét szájába nem akarja venni, és azoknak áldozatját nem akarja kóstolni, Szent Jánosnak kedig 17. részéből, hogy az hívekért oldozza önnen magát, hát itt ez világnak az ő igéje vétetik az hívekért, kik ez világon vagynak, ez egész világnak az ő bűneiért, az az minden híveknek és választottaknak az ő bűnökért, kik világ kezdetitől fogva mindvégig lesznek.
Pál Apastal az Korintusbelieknek másodszor küldött levelének harmadik részében sok külömbségeket mutat miközöttünk és az Zsidók között, legelőször mert az Mózesnek az ő törvénye irattatott vala kőtáblára, az Krisztusnak törvénye, Jeremiásnak az ő törvénye, szűnek és hitnek törvénye, melynek általa miért hogy az Krisztust megesmérjük, mindnyájan Istentől taníttatunk és az atyától vonattatván tanoljok meg az Krisztust.
Krisztusnak ez az ő törvénye és külsőképpen való az mi szivönkbe nem irattatik be, hanem az belső léleknek hatalmával, az hütnek az ő igéje Pál Apastalnak és Ézsaiásnak mondattatik igazságban megrövidített beszédnek, mert rövid módon adattatik abban előnkben, ami megigazulásunknak és idvességünknek az ő fundamentoma.
Továbbá Pál Apostal az megmondott helyen jelenti, hogy az tíz parancsolatoknak törvénye az halálnak és kárhozatnak kiszolgáltatása volt az vétekért. Imez kedig az életnek kiszolgáltatása, ki semminemű végezésekhez nem köteles. Amaz az rabságnak kiszolgáltatását, imez kedig az szabadságnak, amaz az bötűnek, imez az léleknek.
Annakutána összehasonlitja az Mózes Ábrázatjának dicsőségét az mi lelkünknek dicsőségéhez, miképpen Mózesnek az ő orcája üdő szerént fénylett az társaságért, mely őneki az Istennel vala. Azonképpen az mi lelkünk az mi belső társaságunkért, mely minekünk az Istennek fiával vagyon, belsőképpen mindenkoron fénylik.
Amaz az Mózesnek az ő dicsősége esak külső és üdő szerént volt, az mieink kedig az léleknek az ő dicsősége, mely tekéletes és örökké megmaradt, mint az Krisztus ábrázatjának megváltoztatása, mostan mennyekben örökké fénylik, mellyel mind Mózesnek üdő szerént és ábrázatban való társasága volt. Azonképpen minekünk örökké való társaságunk vagyon, minden árnyék és fedél nélkül födél vala ő előttök, hogy az Krisztus ábrázatjának dicsőségét nem láthatták, Illés az Palásttal befedezé orcáját 3. Re. 19. Azonképpen eselekedett Mózes is Ex. 3. mely azután is még az kősziklának hasadéki által is esak az hátulsó felet látta meg, mert annak az ő beteljesítése az jövendő üdőre néz vala, Exod. 33.
Mikoron ezen Mózes annakutána az Izrael fiaival szól vala, födelet vött vala az ő orcájára, hogy annak az ő fényességét meg ne láthatnák, mert az törvények belső velejét és titkát nem érthetik vala, sőt inkább Mózes önnen maga az orcájának fényességét ne érti vala. Exo.34. 
A lelki értelem akkor befedetett vala az bötüvel, miglen az  Krisztus által megjelentetett, miképpen Pál Apastal bizonyítja mindenestől fogva Mózes az ő törvényének titkait nem értette, jóllehet árnyékban és lélekben látta és hitte, hogy a Messiás az Krisztus, megadattatik miképpen az igéretnek földét távol látta, de abban be nem mehete.
Csak az Krisztusnak adattatott az irásoknak és annak titkainak kifejezése és magyarázása, kinél Dávidnak az ő kolcsa vagyon, minekünk kedig mesterünk megnyitja mennyországnak kapuját és az ő szent atyjának esméretire viszen. Akkor Mózes be nem ment az igéretnek földére avagy az úrnak az ő nyugodalmában, de távol látván azt és egyebelmek megmutatván megholt, Deut. 3. 4. 25. 34. Az Jézus Krisztusra az Igaz Jozsuéra bízta az embereknek bevitelét az nyugodalomban, Heb. 4.
Az Zsidók az ő tudatlanságokért áldozatot tesznek vala, Levi. 4. azt jelentvén avval az Istennek lelke még azok az eselekedetek és Ceremóniák nem voltanak, hogy őnekiek az szenteknek uta meg nem jelentetett, Heb. 9. Azokat az Krisztus szolgáknak nevezi, kik az ő uroknak akaratját nem tudják, minket kedig az ő atyjafiait és barátit, kik őáltala minden titkok felől megtaníttatunk Joa. 15. kévánták amazok, hogy az ő mesterek az Krisztus láthatnák és hallhatnák, mely őnekik nem adattatott, minekünk kedig, kik eleitől fogva elrejtetvén voltanak az Krisztus által megjelentettenek, miképpen Pál Apastal és Krisztus urunk ezt bizonyítja, Mat. 13. miért hogy az bizonyos azért mond minket boldogoknak, hogy az mi szemeink olyanokat látnak, mineműeket sok királyok és Próféták kívántanak látni, de nem láthattak, Lu. 10. hogy ez úgy lött, egyéb okát nem adhatjuk, hanem hogy volt az Istennek kedves akaratja, hogy az ő fiának eljövetelének általa azokat megjelentené, melyek elfedeztettenek vala Matt. 11. és Eph. 3.
De mondhatnád hát ezeket az Próféták nem látták-e és nem értették-e ?

Felelet

Födél alatt megábráztatott látások voltanak, melyekről jövendöltenek, de mindenestől fogva nem értették, miképpen Dániel ő maga bizonyítja, hallám, de nem értem. Abakuk próféta kedig az ő tudatlanságáért könyörög az Istennek, Abakuc. 3. Azonképpen Jeremiásnak 23. és 30. részében ezeket az utolsó napokban értitek meg és az mi az Prófétáknak megjelentetett, nem őérettek jelentetett meg, hanem miérettünk, és azoknak megjövendelésében nem önnen magoknak, hanem minekünk szolgáltanak I. Pet. l. Erről tanít Krisztus urunk önnen maga sz. Jánosnak negyedik részében, mikor azt mondja, hogy azoknak munkájokban állottunk be és az ő munkájoknak gyümölcsét gyűjtögetjük, mindazonáltal ők is ennek az hasznaitól mindenestől fogva meg nem fosztattanak. De térjünk most Pál Apostolnak az ő tanítására.
Ez megmondott dolognak bizonyítására az urat léleknek mondja, hogy az Krisztust, ki az úr, megmutassa, hogy még eleven intőlélekre adattatott és az igaz Lelki értelmet az törvénynek adta
előnkben, és hogy az új Testamentomnak az ő szolgálati nem külső testnek szolgálati legyenek, mint az Zsidóknál, hanem lelkiek. Ezenképpen Pál Apastalból bizonyíttatik meg, hogy mi szabadosok vagyunk, mert az hol az úrnak az ő lelke vagyon, ott vagyon az szabadság is.
Rövideden hát ez bizonyíttatik meg, hogy most minekutána az födél elvetetett, mi az úrnak az ő dicsőségét az Krisztusnak ábrázatjában szabadon látjuk és lélekben annak az ő hasonlatosságára változtatunk az Krisztusnak megvilágosításának általa, az mi lelkünk megváltoztatik, miképpen az Krisztusnak színe az tábor hegyen, és megváltoztatunk dicsőségről dicsőségre, az Zsidóságból az keresztyénségre, amaz ábrázatnak az ő dicsőségére, az léleknek az megjelentetett és nyilván való dicsőségére, az üdő szerint való dicsőségről az megmaradandóra és örökké valóra.

Az másodikról

A törvényben az testnek igazsága volt, holott az Evangéliomban az léleknek az ő igazsága mutattatik meg. Az Zsidó népeknek az ő külső igazsága akkor imez vala, hogy üdő szerént azon az földön csendességben és békességben élnének az Istennek jó kedve és akaratja szerént, az mi igazságunk penig, hogy az örök életet vegyük és abban éljünk. Jóllehet az szent Léleknek szólt ő általok 	és jövendőt mondattanak. De mindazonáltal külső cselekedetben, 	árnyékban és födélben voltanak mindenek, árnyék alatt cselekedtenek és az testiek az lelkieknek ábrázati voltanak, mint az földiek az mennyeieknek. 	Hogy kedig az Zsidók testiek voltanak, megbizonyítja Pál Apastal 1. Cor. 10. lássátok meg az test szerént való Izraelt, az Rómabelieknek írt levelének negyedik részében, mit mondjunk, 	hogy az mi atyánk Ábrahám test szerént talált. Vedd eszedben az 	igét test szerént, mert melyek Ábrahámban test szerént meglöttenek, az lelkieknek ábrázatját viselték. Áronnak az ő Papsága és 	parancsolatja test szerént volt, Heb. 7. Az törvénynek megigazulási testi megigazulások, Heb. 9. Az egész törvénynek az ő igazsági testnek igazsága, Phil. 3. Akkor testben valának, most nem testben, hanem lélekben vagyunk. Rom. 7. és 8. 
A lelki ember Pál Apastalnak értelme szerént nincsen az törvény alatt, ők kedig az törvény alatt voltanak, az Galaciabelieknek írt levelének negyedik részében, Ábrahámnak két fiának példájában kétféle.népet magyaráz, az Zsidókat és az keresztyéneket, egyiket test szerént, az másikat lélek szerént, azt az Zsidó népet megmutatván, hogy testiek voltanak az törvénynek cselekedeti, áldozati testiek, miképpen Leviti. 26. és Deuteron. 28. Hebr. 9. és 10. megmutattatik.
E megmondott igékből semmiképpen nem következik, hogy azért hitök nem volt volna, és az választottak őközülök nem üdvezültenek volna, mert ebben az testiekben az lelkire néztenek, és jövendőbe várták az Krisztus által az beteljesítést, akkoron az az hüt és az cselekedet kedves volt az Isten előtt, és ekképpen őtet viselni és hordozni az üdőnek beteljesítéséig.

Az harmadikról

Hogy az törvényben az cselekedeteknek igazsága lött légyen és az Evangéliomban a hitnek igazsága nyilván megbizonyíttatik az szent írásból, Pál Apastal az Galaciabelieknek írt levelének harmadik részében azt mondja, az törvény nincsen az hütből, hanem az ki azt cselekedi, azáltal él, azonra tanít az Rómabelieknek írt levelének tizedik részében és Phil. 3. mely igéket Pál az törvénynek folyásából vött, mert az törvénynek cselekedetinek igazságát ekképpen jelentette meg régenten az Isten, hogy ki azokat megmívelné és cselekednék, életét venné Levit. 18.
Nyilván vagyon kedig ez az Istennek az ő rendeléséből, mert az Zsidóknak az törvénynek cselekedeti adattanak és a törvénynek cselekedeti mondattatnak megigazulásoknak, hogy azok az cselekedetek megigazulásoknak mondattanak, oka imez, mert az Isten az ki igaz semmit nem rendelhet, hanem csak igazságot, elannyira, hogy az ő rendelési és parancsolati nemcsak ő magokban igazak legyenek, hanem kik azokat követik és megigazítják, ez az oka, hogy azok az rendelések megigazulásoknak neveztetnek Luc. 1. Rom. 2. Psal. 118.
Szükségesképpen igazság szerént jár az, az ki azokat cselekedi, melyeket az Isten parancsol, minekutána az Zsidó népnek adatott  az cselekedeteknek törvénye, szabadon az cselekedet által kereshette az igazságot, mindenkoron igéri az Isten őnékiek az ő jó akaratját és kedvét, ha az ő törvényit Ceremóniáit és itíletit megtartják, ez az oka, az miért ők is az ő jó eselekedeteket számlálják elő az Istennek és ezért kívánják, hogy őket meghallgassa, az megtetszik Nehemiásban; ki az ő igazságit az Isten előtt előszámlálja 2: Esdr. 5. és 13. Ezechiásban és Ézsaiásnak 38. és az Királyokról irt 4. könyvének 20. részében. Hogy kedig ez az törvénynek általa megégetett Mózes ötödik könyvének 26. részében nyilván vagyon, Dávid Próféta kedig gyakorta mondja, hogy megőrízte az Istennek parancsolatját és megigazulását, mint az királyokról írt második könyvnek 22. részében, 7. 16. 17. 43. 118. Psalmusban. 
Minekünk most, kik az új Testamentomban élünk egyébben nem engedtetik kérkednünk, hanem esak az Krisztusnak az ő cselekedetiben, ki mindeneket miérettünk megtekélt, beteljesítvén az törvényt, holott mi azt nem mívelhettük, minekünk csak az Krisztusnak keresztfájában és halálában engedtetik kérkednünk, az cselekedetekről való kérkedést nyilván megveti az Krisztus az szolgának az ő példájában, Luc. 17. és amaz kevély szerzetesnek az ő személyében, Lu. 18. Annyit eselekedett az Krisztus miérettünk és oly nagy jótéteményekkel látogatott meg, hogy mindörökké tartozunk hálaadással őnekie, mikor kedig mindeneket megmívelünk, kikkel tartozunk, haszontalan szolgáktak találtatunk. Annyi ajándékokkal látogatott meg minket az Krisztus ingyen az mi eselekedetünknek kívöle, hogy méltán bolondnak ítíltetnék, valaki az ő cselekedetinek általa azokat megfizetni akarná avagy azért eleget tenni kívánna, mikor mi még Istentelenek volnánk és semmi jót nem cselekednénk, akkor az Krisztus cselekedett mibennünk mindent és őhozzá vonván eleit vötte az Krisztus minden mi eselekedetünknek, megmoso- gatván minket és eltörölvén az mi bűneinket az ő vérének általa az Krisztus kegyelmében, mely minket ingyen üdvözít, helyheztetik az mi igazságunknak az ő ereje, nem az mi cselekedatünknek az ő méltóságában. 
Ezekből nyilván megmutattatik, mi legyen az Krisztus az ő országa, minemű, miképpen teremtsen mindeneket újonnan és miképpen legyen ő egy úr, kinek általa mindenek vagynak, mi- nemű lelki ajándékokat osztogat és miképpen lélekben építsen és tartson meg minket az halálból az életre vívén; az bűnből az igazságra, az Istennek haragjából az ő jó kedvére és irgalmasságára:
Miképpen azért kettő az Testamentum, mely ónak és újnak mondattatik, azonképpen az környülmetélkedés is amaz testi környülmetélkedés, az Zsidók ábrázatja volt az második környülmetélkedésnek, mely lelki és az Krisztus által leszen, az Rómabelieknek írt levelének 2. részében és az Kolossza városbelieknek írt levelének 2. részében, miképpen kettő az ember az új és az ó, azonképpen két születés felől szól az Evangéliom, és az első ember az másiknak ábrázatja, az első születés az másiknak árnyéka: az első környülmetélkedés az másiknak ábrázatja, az első születés, mely az testi Ádám szerént vagyon, az második születés Krisztus szerént vagyon, melyben újonnan születünk, mennyből Joannis 3. Az első környülmetélkedés, mely az testé, az testi kezdetekben leszen, az második, mely lélekből vagyon, ezekben leszen, kik lélekben kezdetekké lesznek. Ezek valóban kernyülmetéltetnek az Krisztus által szereztetett környülmetélésnek általa, levetvén és kiöltöztetvén az bűnnek az ő testéből, hogy ezképpen mi magunk kik az Krisztusnak adtuk magunkat, környülmetélésnek mondattassunk, miképpen Philipp. 3. bizonyíttatik.
Hogy mi kedig ezeknek jobban végre mehessünk, az környülmetélked.ésnek minden jegyzésit lássuk meg.
Az környülmetélésben az Isten az Ábrahámmal szövetséget tőn, és annak az szövetségnek avagy frigynek az ő bepecsételése az környülmetélkedés. Minden szövetségben avagy szerzésben két dolog kívántatik, első az szövetség, az másik az hüt, mely az frigyet megkötelezi és megerősíti. Az szövetség lött Isten között és Ábrahám között, az Isten Ábrahámnak és az ő magvának igéré az Kánaánnak földét és kívánja őtőle, hogy őtet félné, és az ő utaiban járna tekéletesen: Ennek megerősítésére ada az Isten Ábrahámnak az környülmetélkedést az ígíretnek bizonyságára, a te Istened akarok lenni és az te magodnak te utánad.
Az új Testamentomban kedig mennyei hüt vagyon az Jézus Krisztusról, az Istennek fiáról, ki mennyekben uralkodik és menynyei ajándékokat osztogat az ő fiainak. A mi részünk felől az új Testamentomnak szövetségében az szívnek az ő törvénye vagyon, mely az hütnek törvénye, hogy állhatatoson higgyünk.
Az új frigyben bizodalommal kell hinnünk, hogy az megfeszült Jézus Krisztus az Messiás legyen az Istennek fia, ki mennyben uralkodik, és mennyei ajándékokat ad minekünk. Az Istennek része felől kedig az új frigy igéretek adatnak előnkbe, mennyei jelenvaló ajándékok, melyek nemcsak ígírtetnek, hanem meg is adattatnak.
Melyeket régen az Isten ígért, most adja meg az Krisztusban az híveknek és sokkal nagyobban és bőségesben: A testiekért most lelkieket ad, az kik Krisztusban hisznek, most bűneknek bocsánatja adattatik, az mennyeieknek országa és az örök élet, önnen maga az Krisztus mindenestől fogva.
Ebben az új frigyben foglaltatik be az ó és beteljesedtetik itt minekünk: az földért adattatik az mennyország, az örökség és az nyugodalom: Itt valóba tartatik meg az környülmetélkedés azokban, kiket ő környül mett, és beteljesedik az ő ígíreti, ő Istennek akarok lennem, és ő közettek lakoznom.
Miképpen az ó frigy be nem teljesedett betű szerént az hitetlenekben, kik az pusztában vesztenek, hanem az hívekben, azonképpen lélek szerént is az új frigy az hívekben teljesedik be.
Az környülmetélkedésnek ez volt első jegyzése, tudniillik az megadandó ígíretnek az ő jele, hogy ha kedig az megadandó ígíretnek bizonyságtétele volt, az kik környülmetélkednek vala, jelentik vala, hogy valóban meg nem adatott: Minekünk kedig megadatott, ez az oka, hogy az környülmetélkedés minekünk megszűnt.
MÁSODIK jegyzése az környülmetélkedésnek vétetik azon frigynek szövetségéből és Pál Apastolnak beszédéből, mely az Ábrahámnak adatott környölmetélkedést nevezi az hitnek igazságának pecsétinek, hogy az hívőknek atyja lenne: mert az önnen testében való környülmetélkedés bizonyítja vala, hogy ő magának ellene mondván, hütt Isten beszédének és szövetségében beállott, méltán mondattatik hát az hitnek igazságának pecsétinek.
HARMADIK, az környülmetélkedés az váltságnak jele vala, néminemű részből az vérnek kiontásával leszen vala az váltság, és mondattatik vala az vérnek vőlegényének, Exodi. 4. melyek mind az Krisztus által teljesítettenek meg, mert miképpen Pál Apastal tanít, az ő vérének kiontásának általa lött az mi bűneinkből való váltságunk, ezek mienké lesznek az hitnek általa, az törvény és az hitnek általa erősíttetik meg, és az környülmetélésnek minden  jegyzésit az hütnek általa kell beteljesedni, nemhogy mi teljesítenők be, hanem hogy az Krisztus mibennünk teljesíti be, elvevén az mi testünknek környülmetélkedésit és az ő lelkének általa az mi testünket megölvén.
Más jegyzése is az környülmetéikedésnek az ő napjáról vetettetik. Mert miképpen régenten az környülmetélkedés nyolcad napon lött, azaz, az másik hétnek napján, azonképpen minekünk az Krisztus feltámadásának napja, mely az új hétnek kezdeti, az környülmetélkedésnek hatható ereje.
A Krisztusnak halála az első hetet végezi el és az ő feltámadása az másiknak kezdeti. Miképpen az estve és a reggel egy napot teszen, azonképpen az keresztségben azon napon meghalván feltámadunk az Krisztussal. A másik hétnek első napján reggel feltámadván az Krisztus, minekünk más mennyei hetet kezdett el, hogy az első hétnek tisztátalanságát elvetvén, azon nap keresztségünkben megtisztuljunk és az Krisztus által az atya Istennek tiszta áldozati legyünk. A nyolcad napnak azért az ő jegyzése ebben vagyon helyheztetvén.
Új ember kívántatik az környülmetélkedésre. Józsué az második környülmetélkedést mívelé, minekutána Galgalába jutott volna az Izraelnek népe, hogy Egyptusnak szidalma elvettetnék, és az bűnnek az ő országa. Józsué az Krisztusnak ábrázatját viseli, leszen az az környülmetélkedés az Jordánnak az ő révén, esak egyedül ez az új nép, kinél az ígéret vagyon és az úrnak nyugolmába bevitetött.
Elrejtetett, titokban mutattatik meg, hogy senki az úrnak örökségébe be nem mehet, ha meg nem újul és elhagyván az óságát, az Krisztustul környül nem metéltetik, miért hogy ott az bűn eivettetett, az cselekedetről neveztetett az hely Galgalának, bizonyos hely adattatík és bizonyos üdő, melyben az Ádámnak vétke és az több bűnek minekünk megbocsáttatnak és mennyeknek országába bevitettetünk.
De lássuk meg, mely legyen az negyedik cikkely, melyre néznünk kell az szent írásnak igazán való ért:lmének kikeresésében. 
NEGYEDSZER kívántatik az nyelveknek tulajdonságinak esméreti. De mindezeknek felette Istennek lelkének ereje, mely az írásnak velője és igaz tanító és magyarázó mestere, világossága és megmutatója, mely az szegény parasztnak is, ki írást nem tud, az írásnak igaz értelmét megmutatja, elannyira, hogy az igazságnak értelmében gyakorta, még az igen bölcs deákokat is felül haladja. Mert ezek bízván az ő bölcsességekben, magyarázzák az írást, mely az Istennek lelkének intésének ellene vagyon, és gyakorta az bölcseket is az ő bölcsességekben megcsúfolja. Az együgyű szegényeket kedig előviszi és megépíti. Miképpen Ézsaiásnak huszonnyolcadik részéről bizonyíttatik, kit tanítok én még az értelemre és kivel hallatom meg az én mondásomat? Akik az tejtől és az emlőktől elszakattanak, és még azon Prófétának hatvanhatodik részében, kire tekintsek, ha nem csak az szegényre, és az megszomorodott lelkűekre, kik rettegik az én beszédimet.
Senki az írást nem érti, és annak belső titkos értelmére nem mehet, kinek Dávidnak kolcsa nem adattatik és az hét pecsét, kivel bepecsételvén vagyon az úrnak könyve el nem vetetnék és fel nem nyittatnék.
Az Isten az ő igéjének értelmét az betűnek titkos jegyzése alá rekesztötte, hogy az ebek és disznók ezt ez rózsakertet szabadon ne járják, hanem csak azoké legyen, kik mindenöket eladják és ezt ez szántóföldvt megvevén, idegen országokra mennek keresködni.
ÖTÖDSZÖR, az indulatokat az Istennek híveiben mikoron mi énekiben néha oly örvendetes mondások vagynak, mintha minden nyavalyákból kivétetött, készen mennyországban és minden erőmbe behelyheztettetött volna, néha kedig oly rettenetes jajgatások és panaszkodások, mintha az halálnak kínjai őtet elnyelték volna. Azonképpen az Filippi városbelieknek írt levelének második részében elkezdi, mely az Istennek ábrázatjában volt, és az Istenhez való egyenlőségét magának nem ragadta, ugyan ezen alázta meg magát, szolgai ábrázatot vött, megholt az keresztfán. Az elei, az közepi és az utolsó része megmutatja, hogy az ember Jézus Krisztusröl szól, nem másról ezenkívül.
HATODSZOR, minemű értelemmel kelljen az Mózest és az Prófétákat olvasnunk, és miképpen Krisztus beszédét lélekben, azonképpen Mózest is mértékelnünk, bizony dolog ez, hogy Mózes az ő törvényivel egyetemben Isteni szolgálatjával és ábrázatjával megszűnt és felvétetött. Az sötétség után az világosság, az árnyék után az valóság, és az Krisztus önnen maga megadatott ebből nyilván kimutattatik, hogy Mózes az új Testamentomban semmit nem bizonyít és az ó Testamentomból az újban semmi bizonyság nem következik igazán, hanem ha Mózesnek írásit Krisztusban lélek szerént értjük meg, oly okkal írt Mózes Krisztus felől és Mózesnek és Krisztusnak beszédi egy lineán folynak, noha betű szerént láttatnak ellenkezni, hogy ha kedig Mózesnek betű szerént való értelmének helyén kell maradni, amint Ebion tanított, hát mindnyájunknak Zsidókká kell lennünk, mint szent Pál. Ro. 7. mondja: környülmetélkednünk és az egész törvényt megtartatnunk Gal. 5. hogy kedig ennek ne kelljen lenni, ez az oka, hogy Mózesnek minden törvénye, országa, papsága Krisztus által lélekben megtekiltetött és véghöz vitetött. Mózesnek törvényének innepe környülmetélkedése örökké való Krisztussá lött.
Ennekokáért valamit Mózes az külső árnyékrul és ábrázatrul szól, te az árnyéknak állatjárul, az Krisztusról értsed, viszontag valamit az Prófétáknak az külső Jeruzsálemről szólnak és Izrael népének külső országáról, az ő királyokrul, Dávidrul, hogy örökké uralkodjék. A környülmetélkedésnek örökké való frigyéről, innepről, melyről Mózes és az Próféták azt írják, hogy soha meg nem szűnik.
Ha ezeknek igazságát meg akartad értened, az külső betű szerint való értelemhöz semmiképpen ne ragaszkodjál, mert külsőképpen ezeknek mind el kellett múlniok, miképpen idő szerént is kezdettenek, hanem lelki értelmét keresd meg és az lelki és mennyei Jeruzsálemről értsed, miképpen szent János látásáról írt könyvnek huszonegyedik részében nyilván vagyon.
Izrael népének külső országa példázza az igaz Izraelitáknak; az Isten fiainak Krisztus által szerzött és építtetött országot, lélekben és igazságban, emberi kéz nélkül metéltetett Kolosszabelieknek írt levelének második részében, melyben az igaz Dávid király, az Jézus Krisztus, Juda nemzetségéből való, Dávidnak és Ábrahámnak magva: és valamikor az Próféták Dávidról szólnak, főképpen erre az Dávidra vagyon tekintetek.
Ez hatodik cikkelyt azért röviden ezzel boronáljuk be, az ö Testamentumot senki igazán meg nem tudja magyarázni, az ki ez új Testamentomnak világosságát az Jézus Krisztust nem esméri igazán, az kik az Krisztust azon teremtő Istennek mondják lenni, ki az atya, mert annak ő fia, miképpen Péter Apostol igaz vallást teszen őfelőle, vagy az Krisztus az élő Istennek fia és nem azon teremtő Isten.
Továbbá kik az ó Testamentomot az új Testamentom ellen az igaz doktor, az Krisztus Jézus ellen magyarázzák, ez az új Testamentomban szent Máténak tizenkilenkidik részében az ő mennyei szent Atyját mondja, hogy kezdetben teremtötte az embert. És szent Lukácsnak tízedik részében hálát ad az ő atyjának, mennynek, földnek teremtőjének. Imezeket kedig nem az atyát egyedül teremtőnek mondják lenni, hanem az hármat egyetembe, miért hogy azt mondja: Teremtsünk embert. Ez ó Testamentombeli mondást magyarázzák az új Testamentomnak világossága ellen és hitünknek ága ellen: hiszek egy Istenben, mindenható atyában, mennynek, földnek teremtőjében, mintha a teremtsünk nem nézne a jövendőre, melyben az Krisztus által valóban az Istennek képére és hasonlatosságára teremtettünk és az Krisztus által felépíttettünk. De ezt az mondást és az többieket, kiket forgatnak, másodszor magyarázzuk meg, lássuk meg az hetedik cikkelyt és az magyarázatnak rega.láját.
HETEDSZER néha az írás szól, mint az dolog minekünk látszik mindenkoron az írás az fondamentomra néz, és Istennek kiváltképpen akaratja mi legyen, azt jelenti meg, miképpen Istennek igéje és nyilván való eselekedeti bizonyítják.
Néha Izraelt az népet dicséri és égbe magasztalja, hogy az ő birodalmok, törvények, papságok, királyságok, templomok, környülmetélkedések, innepek örökké megmarad. Efféle bizonyságokban az írásokban néz az Isten az ő igazságának és végezésének fondamentumára, az Krisztusra és az igaz Izraelre, melynek szüvében az Istennek ujjával írattatott be az törvény és annak az ő papsága lélekben kezdetött el, és örökké megmaradandó, miképpen száztizedik énekében szent Dávidnál írván vagyon. Örökké való Pap vagy te, Melchisedeknek rendi szerént.
Az igaz környülinetélkedés az mi szüveknek templomában vagyon, az igaz Király az Krisztus, nem az test szerént való Ábrahámnak fiaiban, hanem az hüvekben és kik igaz Izraeliták, mindörökké uralkodik azokban, királyokrul írt második könyvnek hetedik részében, Ézsaiásnak kilencedikben, szent Lukácsnak elsőben. Ezek az cselekedetek az minemű tekintetben az Isten előtt vagynak, és miképpen rendelte óket eleitől fogva ő magában az törvévénynek kiadásának előtte, ekképpen maradnak meg és állandók lesznek ő magában. 
A külső betű az írásnak és annak az ő formája elvettetik és megszűnik, mert az Krisztusnak és az d igéjének igaz értelme életben és lélekben vagyon helyheztetvén, szent Jánosnál hatodik részében, és senki nem érti az Krisztus igéjének titkait, hanem az kinél az Krisztusnak lelke vagyon, mert az vizsgálja meg az Istennek titkainak mélységét, az mint szent Pál szól Korintus- belieknek írt első levelének második részében. A Krisztus igéje azért és annak az ő lelki értelme mindörökké megmarad. De az mi látható és külső, elmúlandó és változandó. Zsidóknak írt leve- lének tizenkettődik részében. 
Tóbiásnak tizennegyedik részében és ezer több helyeken az mi Jeruzsálemnek és az Izrael népének dicsősége felől írván vagyon, annak kedig az ő birodalma felől, királysága, papsága, innepe, törvénye, környülmetélkedése és szentsége felől, hogy ezek örökké megmaradjanak, ezt lélekben értsed, igaz ez Isten előtt változhatatlan, miképpen minemű minden ő igéje. 
Viszontag mikor az írás Izraelnek elromlása felől, templomának, törvényének, innepének, környülmetélkedésének szól, tudjad, hogy az írás annak az ő külső ábrázatjárul és formájáról szól, melynek meg kellett szűnni és romlani, és az igazságnak, mely azokban ábráztatott, helyt adni. Miképpen az napnak ad helyt az setétség, és az felkelvén ama elnyugszik, mert nem mindnyájan Izraeliták, kik Izraelnek az ő nevét hordozzák, és test szerint Izraeltől vagynak születtetvén Rom. 9. 

Summa

Ami külső látható dolog előnkbe támasztatik az írásban, jegyzés és ábrázat és addig szolgálnak, míg azok, kik azok által ábráztattanak, meg nem adattatnak. Mihelyt kedig megadattatnak, szükség, hogy megszűnjenek, mert mi szükség ott az képnek és ábrázatnak lenni, hol az önnönmaga vagyon, ki kijelentetik és ábráztatik. 
Ha az írásnak minden példáit és bizonyságit előnkbe vesszük, melyekben bizonyítás és tagadás vagyon, azon egy dologrul, hogy ez igaz legyen, kitudattatik. Mikor az külső testi Izraelnek, az Istennek igíretit és jovait, melyek az lelki Izraelre néznek, magának akarta tulajdonítani és venni, semmiképpen nem engedi az Isten és őket az ő igéjében megveti és tagadja övének lenni. Viszontag másutt csak Izraelt mondja övének lenni, és minden ő jovait őneki tulajdonítja. 
A szent irásban való mondásoknak és bizonyságoknak ellenkezések honnét támadjon, meg kell értenünk és eszünkbe vennünk, mert külemb az külső betű és ábrázat, az belső lelki értelemtül, és árnyékoknak az ő igazságátul; az külső és belső ember a belső és külső cselekedet. A külső és belső teremtés : az Krisztus és az Mózes. Miért, hogy ezekben külömböző természet és cselekedet találtatik, nem csoda hát, hogy külsőképpen is láttatnak az mondások ellenkezniek. Gyakorta az írás azokat, kik megkeresztelkednek és az Úrnak és lélekben az Krisztusnak hüti által megkeresztelkedtünk és hitben, lélekben élünk Krisztus testével és vérével. Sok és külömbféle boldogságokrul emlékezik az írás: Salomon első könyvének tizennegyedik részében azt mondja. Boldog ember, aki könyörül az szegényen, szent Dávid énekének negyvenegyedik részében. Boldog, aki semmi beszédben nem tántorog, és kinek nyelve nem akadoz: Ecclesiast. tizennegyedik részében. Az élet és halál az Istennek kezekben vagyon. Boldog az, ki atyját, anyját tiszteli, szent Dávid énekének száznegyvennégy részében. Boldog nép, az kinek ura Istene, boldogok mindnyájan azok, kik lélekben és igazságban környülmetélkedtenek és megkeresztelkedtenek, és kik az innepet ülik. 
Ezek ő mondások mind helyen maradnak, ha az külsőt az belsőtől, az lelkit az testitől megválasztod, és az írásnak az ő igazságát az lelki értelemben keresed meg. Annakokáért az írásnak adj lelki szemet, és Isten szerint való gondolatokkal és elmélkedésekkel tekints az írásba, és mindenek igazak lesznek, és semminemű oly alávaló és kicsiny cseleködet nem lehet, mely az Jézus Krisztusnak hüti által vagyon, hogy kedves kellemetes nem volna az Istennél.
Valaki azért az Krisztusban és az ű hütiben alamizsnálkodik, boldog: valaki az igaz hütben mondja az mi atyánkat, boldog: valaki az Krisztusnak hitiben él, boldog: valaki mondhatja az Krisztusban én Istenem, légy kegyelmes énnekem, boldog. Aki Krisztusban nem hiszen, imádkozni, böjtölni, alamizsnálkodni nem tud, sem cselekedni, sem szólni, sem gondolkodni. Aki kedig az Krisztusban, az ő beszédében, cselekedetében és gondolatiban vagyon, boldog, az boldogság őbenne vagyon és minden nem egyéb, hanem élet, világosság, az ki őbelőle származik, boldog, ha szól, hallgat, él, hal, jár, áll.
Miképpen azért az Isten önnönmaga lélek, azonképpen mindeneket mértékel és itél az ő természeti szerént, és azt kívánja, aminemű természetű ő, azonképpen minden ő igéjét, melyben ő hozzá hasonló akaratját kijelentette lelki értelemmel és mennyei bölcsességnek titkos esmérettel vegyük. Mint mikor Jeruzsálemnek és az templomnak örökké való megmaradásárul emlékezik, nem akarja, hogy az külső Jeruzsálemnek falára avagy épületire nézzünk, melyről Krisztus urunk bizonyosképpen jövendölt, hogy egy kő sem marad az másikon meg, hanem az lelki Jeruzsálemre fordítsuk az mi szemeinket és az szent léleknek templomát, az Krisztust önnenmagát hüttel vegyük.
Azonképpen, mikor Krisztus urunk igéri az ő hüveinek, hogy mindeneken uralkodjanak, mindenek övék legyenek, hogy örökké való békesség legyen és soha meg nem haljanak, ezeket betű szerint nem kell értenünk, hogy idő szerint mind urak mindeneket bírjanak, hanem nyilván való dolog, hogy az keresztyéneknek az ő gazdagságok hütben és lélekben vagyon helyheztetvén, és ő magában mi legyen, meg nem jelent, de mikoron az Istennek fiának az ő dicsőségek megmutattatik, akkoron ez is nyilván leszen.
Ha efféle igéretekben az külső betűt nézed, semmi oly igen távol őtűlük nincsen, mert gyakorta ők egy talpnyi alja földet sem bírtanak, és hogy igen nagy szidalommal kergettetenek gyakorta és megölettetenek és annyira üldöztettenek, hogy nincsen hova csak fejeket is hajtsák.
Keresd meg az írásnak lelki értelmét, mind ez igéretek beteljesednek, mert az keresztyének urak és királyok az Krisztus által az Atya Istennel birodalmat vesznek poklon, halálon, és minden ellenségeken lélekben és hitben, miképpen szent János első levelének ötödik részében nyilván magyaráztatik: ez az mi győzelmünk, mellyel ez világot meggyőzzük, az mi hitünk, külsőképpen kedig igaz az mi szent János látásáról írt könyvének tizenharmadik részében írván vagyon, hatalom adatott az fenevadaknak hadakozni az szentek ellen, és őket nem győzni külsőképpen azért minden győzedelem békesség, gazdagság, birodalom ez világ fiáé, hogy az láthatatlan Isten az ő láthatatlan fiának láthatatlanokat adjon és ekképpen lelki szemekkel látassanak meg az ő igéreti.
Fő mesterség ez, kiváltképpen való igaz keresztyénnek az ő bölcsessége, hogy Istennek minden beszédrIe gondot viseljen és megmértékelje, miképpen mivelünk emberekkel külső dolgokrul vött példákkal szól, kinek állapotjokhoz nem kell ragaszkodnunk, hanem az minemű célra azok mutatnak, azokat kell megkeresnünk, valahol hát az írásban az Isten szól, kőfalakról, hadakozásokról, fegyverről, aranyról, ezüstről, mindenkor értsd azokat az Istennek természeti szerint lélekben, azaz örökké való kűfalakról, győzedelemről, békességről és fegyverről, ezek lélekben mind beteljesednek és megtekiltetnek.
NYOLCADSZOR minekutána mindeneket, akik az Zsidó nép között löttenek, példa alatt cseleköttenek az Istentől, szükség, hogy őnekiek adattatott törvényt és Istennek egyéb beszédét jegyző és példázó értelembe vegyük, és nem úgy, mint külsőképpen az igéknek folyása ő magában mutatja meg. Mert ha az törvényt külső bötű szerint kellene magyaráznunk, hát senki azt jobban az írástudó szerzetes zsidóknál nem értette volna, hogy kedig nem értették légyen, ekképpen bizonyíttatik meg.
Krisztus urunk szent Máténak ötödik, tizedik, huszonkettedik részében megmutatja, hogy hamis értelemmel magyarázták az törvényt, minemű haszna volt volna kedig az Istennek az külső testnek környülmetélkedésében, hogy ha ezzel az híveknek ezt nem akarta volna mutatni, hogy mindenestől fogva őnekiek meg kelljen újulniok, és az ő megromlott természetekben felépülniök. 

Gondolkodjál kérlek felüle, atyámfia keresztyén, mit akart az úr Isten annyi sok Ceremóniákkal, külömb külömbféle parancsolatokkal, külső ételről, italról, ruházatról, mosogatásokról, és hogy disznó és nyúlhúst ne egyenek, és az hal közét, valamelynek sertéje és hája nincsen, meg ne egyék, de ezeknek minden lelki jegyzési vagynak, mi haszna az Istennek abban, hogy az szolga ki az szabadságot venni nem akarja, hogy arrul az ház ajtajához szegeztessék, és ez kiváltképpen való beszédekkel megtekiltettessék. Mi dolog ez, hogy gyapjú és len, avagy kenderfonalat eszveszőni az Isten megtiltott, kétféle magot egy földben vetni. A madárfészkek felől, hogy az fiait az anyjával egyetembe szabad nem volt elvenni, nemde ezeknek mind lelki jegyzési vagynak-e ? 

Summa

Ha mi az Krisztus titkait meg akarjuk érteni, ez három dologra nézzünk. Születésének előtte mi lött ábrázatban, születésének utána az ő testében, feltámadásának utána lélekben. Jeremiásban az első fogságban, Ráchelnek sírása és jajgatása árnyékban, mikor az nép fogva vitetnék, ahol Ráchelnek koporsója vala, nagy siralom és jajgatás lőn. Második siralom Betlehemben lőn az Krisztus születésekor, mikor az kisded gyermekeket Herodestől megölettetének. Harmadszor most lélekben vagyon az jajgatás és siralom, holott az Antikrisztus uralkodik és az igaz prédikátorok kergettetenek és megölettetnek. 
Krisztus halála háromszor mutattatik meg az írásban, árnyékban, Abelben és minden hüvekben kezdettül fogva Apoc. 13. testben kedig megölettetett az zsidóktul Matt. 27. lélekben ölettetik meg naponként az Antikrisztustul és az ő tagjától Apoc. 11. háromszor hagyattatott egyedül az Krisztus, előszer árnyékban, miképpen Illésben példáztatik 3. Reg. 19. másodszor testben, miképpen önnenmaga mondja, engemet egyedül hagytok Joa. 16. Harmadszor most lélekben egyedül hagyatott az Krisztus, holott az ő gyüleközeti az pusztában futamtatott Apoc. 1 l. Háromszor támadtanak Krisztus ellen ez világi fejedelmek és királyok, legelőszer árnyékban Dávid ellen Absolonnal Psal. 2. Másodszor Kajafással Act. 4. Harmadszor lélekben az Antikrisztussal Apoc. 17. Efféle kedig számtalan példák találtatnak, mint az ő népének Egyiptusból való kihívása, az pusztában az szónak kiáltása, szent léleknek az ő elbocsátása.
Kérdést támaszthatna valaki itt e helyen. Minden írást hát külemben kell-e magyarázni, hogy nem mint az betű mutatja, és az Krisztus lelkének értelmét kell-e minden írásban megkeresnünk, ki mutatja azt az értelmet meg minekünk, micsoda könyvben és minemű magyarázó Doctornál találjuk meg az írásnak igaz értelmét. Továbbá efféle magyarázatnak nemével viszontag  az embereknek vélekedésekre vitettetünk és köteleztetünk, hogy az ő gondolatjokból talált értelmet kövessük és ekképpen szabadság adatik, hogy minden szabadon az ő feje szerint magyarázza az írást, honnét annyi sok eretnekség és pártolások támadnak.
Erről gondolkodni és erre felelni szükséges, emberi vélekedésektől és emberektől talált magyarázatoktól, hogy megoltalmazzuk magunkat, felette igen szükséges, mert megtiltotta az Isten és nem akarja, hogy őkívüle és az ő áldott szent fia kívül más tanító mestert és Doctort keressünk. Miképpen ez nyilván vagyon szent Máténak harmadik, tizenhetedik és huszonharmadik részében. Sőt inkább külső példában is megmutatja, hogy az emberi gondolatnak és bölcsességnek öszveelegyítése semmiképpen ne kívántassék az írásnak magyarázatjában.
Felemás barmot nem szabad volt öszvefogni, kétféle magot azon egy földbe vetni, az új posztót az óhoz foldozni, az ő oltárához való köveket faragni, melyekkel egyebet nem akart bizonyítani, hanem hogy az emberi okosság és mesterkedés, semmiképpen nem illik az Istennek igéjéhez, nemhogy azért ezzel szabadság adatnék az saját, és kiváltképpen való magyarázatra az írásnak, sőt inkább rendre hozattanak mindenek, hogy az Istennek lelkének magyarázatját kövessék és egész derék szentírásnak folyásából az igaz értelmet kikeressék.
Nyilván látjuk kedig, hogy az írásban sok ellenkező mondások találtatnak, melyeknek igaz értelmére nem mehetünk, hogy ha annak az ő értelmét nem vizsgáljuk, vigyázással, Isteni félelemmel, könyörgéssel és józansággal, és míglen minden magunkban az Krisztus lelkének értelmét meg nem tapasztaljuk és az nyilván való bizonyságot nem teend az mi szívünkben, miképpen az Teszszalonikabelieknek írt első levelének ötödik részében és szent János első levelének negyedik részében írván vagyon; addig az igaz magyarázatnak útára nem jutottunk.
Mikor ekképpen az keresztyén önnen magában megháboroszik az írásban való visszavonásért, első grádicsra hág az igazságnak esméretiben, mert kényszerittetik folyamni az Istenhöz és annak az ő segítségét kívánni és az írásnak igaz világosságáért könyörgeni. Dávidnak énekének tizennyolcadik, és száztizennyolcadik részében, szent Jánosnál hatodik, tizenötödik, tizenhatodik, első levelének második részében, Solomon első könyvének első részében, Jeremiásnál harmincegyedikben. Efféle minnen magunknak megtagadásában leszünk Krisztusnak igaz tanítványi, felvevén az keresztöt, követjük őtet és taníttattunk őtüle, az úrhoz térvén, elvétetik szemünknek homályossága, szívönknek keménysége. Ekképpen megtekilvén az ő akaratját, értjök az ő igéjét. Kik ez regula kívül járnak, elrejtetvén maradnak őnekiek az úrnak titkai. Miképpen önnenmaga Krisztus urunk megmonda, tinektek adatott, hogy értsétek az mennyországnak titkait, az többinek példabeszédben szólok. Kiknek homlokok meg nem jegyzettetött és az bárányhoz nem tartozik, az könyv hét pecséttel bepecsételtetvén marad őnekiek Apoc. 5.
Hogy némelyeknek láttatik, minha ez Istentől szabott forma az írásnak magyarázatjában okot adna külömb külömb pártütésekre, eretnekségekre, az ellen semmiképpen nem állhatunk, mert szükség, hogy tévelygésnek lelke uralkodjék az hitetlenségnek fiaiban és az kevélyektől támadjon az vetélkedés és világnak jobb részében uralkodjék az hamis tudomány, hamis csudatételek legyenek és az hamisságnak fiainak hatalom adassék meggyőzni a  szenteket. Szent János látásának tizenharmadik részében és Dánielnek hetedikben.
Testi bölesességnek gondolatja szerint sokan ezelőtt valö időben mostan is néznek az sokaságra és régi bevött, megregzött magyarázatra, mely az anyaszentegyházban úgy, mint jónak és igaznak itíltetött lenni, hogy ha ez vélekedés igaz volna. Soha Krisztus urunknak az ő magyarázatja igaz nem lött volna, és úgy mint igaz be sem vettetött volna. Mert az akkorbeli anyaszentegyháznak és közönséget valló tanítóknak magyarázatjával tusakodott és mindenképpen ellenkezött.
Ha kedig az időket, melyekben mi forgunk, tekintjük, ha a megszokott régi magyarázatnak az írásban formájátul el nem állottunk volna mindeddig, és az nagy vakságból, kiben az Antikrisztus vitt volt, az írásnak hamis magyarázatjával ki nem feseltünk volna, még annyira is mennyben megvilágosíttatunk, ha kedig ennekutána is az régi szokott magyarázatnak formájától el nem szakadunk, az Antikrisztusnak három Isteninek hamis vélekedésétől meg nem szabadultunk és az Krisztus igéjének igaz értelmére nem mehetünk.
Bizony elmélkednünk kellene az Istennek kijelentetött akaratja felől, melyben az Antikrisztusnak az ő hatalmassága megjövendöltetik, hogy ő világon hatalmason uralkodik, és az ő birodalma kiterjed, írásmagyarázással és csodatételekkel előmenjen és felemeltessék és becsültessék. Dánielnél hetedik, nyolcadik és kilencedik részében, szent János látásának könyvének tizenharmadik, tizennegyedik részébsn. És ebben ez cselekedetben állandó leszen az Krisztus eljövetelinek ideiglen, mely őtet minden külső erősség nélkül az ő lelkének szájának általa megöli. Tesszaloniabelieknek írt második könyvének második részében és Ézsaiásnak tizenegyedikben.
Külömb külömbféle vetélkedések, pártütések és eretnekségek hogy támadnak szükség lenni, hogy ekképpen az választattak megpróbáltassanak és az Bakok az juhoktól megválasztassanak, és az  ebek mit mielhetnek egyebet, hanem hogy az Krisztusnak juhai mellett ugassanak, az kildött Istennek nyája, mellyel az irásnak igaz magyarázatja vagyon, szükség, hogy ez világ előtt meg ne győzettessék és eretnek nevet viseljenek, miképpen azok is, valakik az Antikrisztus hármas Istenét kárhoztatják, úgy mint eretnekek, az pápától megátkoztatnak és senkinek szabad venni és adni nem volt, hanem kiknek homlokokra az ő bélyege vettetett fel. Egyedül csak ezek szentelt Doctorok és mesterek, kiknek írási ez egész világot betöltik és senkinek az ő magyarázatja igaznak nem itíltetik, hanem ha ezekhöz hasonló és az értelmeket bizonyítja.
Az igaz keresztyén efféle szemfényvesztő palásttal nem gondol és efféle külső, tettetős bölcs beszédekkel az igazságnak az ő esméretitől magát nem hagyja elvonni, hanem álihatatoson az írásnak egyenlő folyását követi, vagy volt valaki az előtt, az ki úgy magyarázta, avagy nem. Mert tudja, hogy az írás nem köteleztetött vagy imehhez vagy amahhoz, hanem az mi mesterünkhöz az Krisztushoz, ki az világosságnak atyjátul és minden értslemnek urátul az kenetet és az erőt minekünk megszerzette, szent Jánosnak tizenhatodik részében, első levelének második részében. Mikor az írásnak tanulásában és tanításában ekképpen viseltetünk, akkor szabadon dicsekedhetünk, hogy az Istentől taníttattak vagyunk és ekképpen bátoríttatik meg az mi lelkiesméretünk. 
KILENCEDSZER meg kell értenünk, hogy az Isten az ő igéjében és szólásában mihozzánk adja önnenmagát és az mi természetünkhez képest szól az mi értelmünkre, holott kedig ő az ő termé- szetiben külömbez mitőlünk és az ő gondolati az mi gondolatunktól oly igen távol vagynak, mint az menny az földtől, mert ha az Isten az ő természetinek dicsősége szerént szólna mivelünk, sem- miképpen őtet meg nem foghatnók és az ő akaratját meg nem érthetnők. Sőt inkább ugyan megtiltja Mózest, természetinek feljebbvaló esméretitől; hogy nem mint amiben mihozzánk önnenmagát megmutatja és az mi természetünkhöz képest esak az megjelenésben akar megesmértetni. Azonképpen Filepet hátra voná Krisztus urunk Atyjának feljebbvaló esméretitől, hogy nem mint őáltala kijelentetött volna. 
Isten ellen való törekedés hát és kész bolondság Istennek állatjának magyarázatjában elmélködni, holott az megtiltatott. Ennek	felette kedig lehetetlen is, mert ha azokat, kiket az úr Isten készí- tött az őtet szeretőknek, emberi szem nem látta, emberi fül nem hallotta és az szüveknek gondolatjokban be nern szállott, miképpen mi legyen az Isten az állatjában és természetiben esmértetik meg, mely sokkal ezeket mind felül haladja. Annak felette miképpen egy tévölygésből az másik támad, azonképpen az Istenben való állatnak írás kívül való találmánya sok tévelygéseket vezet. 
Az Állat nemzette az személyeket.	
Az személyek nemzették az természeteket. 
Az természetek az megtestesülést. 
Az megtestesülés az személyek egybecsatlását. 
A személynek egybecsatlása az egyik természetnek az másikkal való közlését és részesülését. 
Az közlés és részesülés az két Krisztust, kinek egyike sem volt igaz. 
Az Antikrisztusnak hamis Krisztusa az hamis Istent. 
Az hamis Isten az teljss Apostoli írásnak meghomályosítását. 
Az írásnak meghomályosítása az Babilóniai fogságot:
Az Babilóniai fogság az veszedelmet, és ekképpen kik az nemzetséget követik, az Antikrisztusnak bélyegét viselik, melyet az kik le nem vetik, az Antikrisztussal egyetembe elvesznek.
Gyakorta az Isten, hogy az ő cselekedetinek módját és rendit előnkbe támassza, emberi indulatok szerént szól és emberi ábrázatokban mutatja meg az ő akaratját, néha kezét mennyekbe emeli fel, néha az szelek ellen indul, gyakorta székbe mennyben vagyon, gyakorta kedig az földre helyhezteti lábait, gyakorta mennyből tekint alá az embereknek fiaira. Most bánja és bánkódik cselekedetin. Mózesnek első könyvének hatodik részében, Királyokrul írt első könyvnek tizenötödik részében. Mintha keze, lába, szeme és egyéb külső tagjai volnának őneki, melyeket ha meg nem határozod az írásnak igaz folyása szerint, nagy káromlásban és bolondságba esel.
Azonképpen az Istennek lelke felől szólván az írás akaratot, tanítást, vigasztalást, belső gondolatoknak vizsgálását tulajdonítja őnekie, nem azért, hogy az szent lélek személyben más Isten volna, hanem hogy az Istennek az ő lelkének általa cselekedetinek módját kifejezze, azonképpen az Istennek hatalmassága az ő esméretinek általa osztogat minekünk mindeneket, szent Péter második levelének részében. Az Istennek igéje megőrzi az lelkeket Jacob. I. Az Istennek igéje ítéli meg ez világot. Istennek kegyelmessége munkálkodik az Pállal. Az vérnek az ő szava kiált. A szél ahon akar, ott fú. Az egek hírdetik az Istennek dicsőségét. Egy sem Isten azért ezek közül, ha akarjuk, könnyen eszünkbe vehetjük, miért szól az írás ekképpen, mert az ő kezeknek hatható erejét, kik által ó eselekeszik, akarja megmutatni.
Nyilván való dolog hát, hogy nemcsak az írásnak külső bötűjét kell az magyarázatban néznünk, hanem az derék szent írásból annak az ő bizonyos értelmét, melyet az ő lelke mutat ki, kell keresnünk, miképpen Pál Apastal előszer küldett Korintusbelieknek levelének második részében bőségesen bizonyítja, igen szoros és keskeny út ez, melyben semmiképpen nem engedtetik, hogy vagy jobbra vagy balra kitérjünk, gyakorta ha az betű szerént való értelem mellett megmaradunk, halált találunk az életért írásban, mert az betű megöl, ha az mellyel kédig eltérünk és oly lelki értelmet keresünk, mely üres és velő nélkül vagyon. Oly csuszamos útra indulunk, hogy meg nem lábolhatjuk, szükségesképpen kívántatik hát az könyörgés és vigyázás, hogy ez keskeny úton ártalom nélkül viseltessünk, miképpen szent Máténak hetedik részében és Dávid Prófétának 25. énekében taníttatunk. 
TIZEDSZER és utólszor jól meg kell látnunk, hogy az Mózest az Krisztussal, az törvényt az Evangéliommal öszve ne elegyítsük	 és zavarjuk, miképpen mostani üdőben sokan cselekesznek, ha az ő megrögzött vélekedésekben Krisztusnak az ő igéje és ítéleti nem segítik őket, és melyek nem vonszon, hát Mózesét viszik elő, és ekképpen az világosságból az árnyékra és sötétségre térnek, ha az eretnekeket Krisztus igéje és szentenciája szerént meg nem éget- hetik, hát Mózesnek törvényit vonszák elő és az mellé állnak, ha Mózesnek törvénye valami igékben nekiek nem szolgál, az Krisztusét veszik elő és ekképpen az ő szabad akaratjok szerént hurcolják és vonszák az írást. 

Ezek rövideden az Regulák és Útmutatás 
az írásnak magyarázatjában, melyekre 
néznünk kell, példárul kedig ím
ez igéknek magyarázat- 
ját vettük.

AZ MEG MON-
dott cselekedeteknek és Reguláknak rendi 
szerint való Magyarázat

Mózes első könyvének első részében.
Monda az Elohim: Teremtsünk embert az mi képünkre és hasonlatosságunkra.

Summa

Ez igékben megmagyaráztatik, ki teremtette az embert és miképpen teremtette.

Tanúság 

Első: az ige és Elohim mit jegyezzen.
Második: az embernek teremtésében miért szól az Isten sokaságnak az ő igéjével?
Harmadik: mi legyen az Istennek képe és hasonlatossága, melyre az ember teremtetett.

Az elsőről

Az Elohim igének magyarázatjában mind az Zsidó mesterek, mind kedig az mostani Doktorok csodálatosképpen veszekednek. Az Zsidók, hogy a nyelvnek tulajdonságából vött szólásnak módja legyen, hogy mikor az Istenről szólunk avagy egyéb méltóságbeli emberekről, mi kik alsó renden vagyunk, ekképpen nevezzük tiszteletnek okáért az sokaságnak igéjével az egy Istent Isteneknek, hogy annak az ő felséges volta kimutattassék.
Lehet, hogy ez az nyelvnek szólásának módja, de minek elötte ez az szokás behozattatott az irásban, nemde az Istennek lelke, ki ezeket megiratta, mást akarta evvel jelenteni, mert az prófétáknak jövendő mondások az Jézus Krisztusnak bizonyságtétele, nyilván való dolog hát, hogy milyen mélyebb való értelme vagyon az igének, hogy nem mint az külső szokásban mutattatik meg Krisztus urunk, tanítván minket könyörgeni az Atya Istennek, kivel felségesb nincsen. Nem monda azt mi atyáink, hanem mi atyánk, és felmegyek az én atyámhoz, az én Istenemhöz, az ti Istentekhöz, nem Istenikhöz, sem Istenitekhöz.
Sokan az mostaniak közül az Elohimnak az ő igéjét vonszák az három személyre, hogy az Jehova Elohim az egy állatban és három személyben való Isten legyen. Csodálatos dolog kedig ez, hogy az Elohimból hoz az ki az ő három személyeket, holott ha az igének tulajdonságát követtük, annét jegyez mint Istennek, ha az három igének jegyzése kűvül odarekesztetik az Elohim immár három személyű Isten leszen és három Istenek. Valóban kedig azt vallják, noha az személynek igéjél palástolják az három Istent, mert az kinek igaz ítíleti vagyon, könnyen hogy ez úgy legyen megértheti, mert ezt mondják az Atya más személy és ő magátul való Isten
az Fiú más személy és ő magátul való Isten, a szent lélek is más személy és ő magátul való Isten, mindenik hát más Isten, miért kedig, hogy hárman vagynak, három Isten, tagadjuk ugyan, de valóban ez az ő értelmek és haszontalan vélekedések. Semmiképpen azért az Elohimnak az ő igéjéből ki nem sajtolhatják az három személyeknek az ő állatját.
Másodszor, ha az Elohim három személyt magyaráz, az Elohimröl mondja az írás, hogy teremtette mennyet és földet, hát az három személy teremtette az mennyet és az földet, nem az egy atya Isten mennynek és földnek teremtője, miképpen hütünknek ágában mutattatik meg és az egész derék szent írásnak folyásában, hol mindenütt egy teremtő atya Isten neveztetik Esa. 45. Malac. 2. Ecclsiastici l. Acto. 4. 14. 17. Krisztus urunk kedig, ki az ó Testamentomnak világossága, ki legyen ez az Elohim mennynek, földnek teremtője, sz. Máténak 11. és Lukácsnak 10. részében megmagyarázza, mikor azt mondja, hálát adott teneked atyám, mennynek, földnek ura. Az Apastalok kedig az ő könyörgésekben miképpen az Apastali cselekedetrül írt könyvének negyedik részében írván vagyon, nem az három személyt mondják az mennynek, földnek teremtőjének lenni, hanem az atya Istent.
Harmadszor az önnen mesterek, az Calvinus ahon az Elohimnak igéjét magyarázza Mózes első könyvének első részében, megfeddi azokat, kik az Elohimnak igéjéből az három személyeket magyarázzák, nyilván megmutatja erőszak szerént való magyarázatnak lenni, és mindeneket írt, hogy ezféle magyarázattól megoltalmazzák magokat, mert ez az magyarázat az Sabelliusnak eretnekségét támassza.
Negyedszer ha az ige Elohim három személyt magyaráz, azaz Atyát, az Fiút és az szent lelket, hát immár nem háromság, hanem négység találtatik az ő magyarázatjokban, mert mindjárást ez igék után az írás azt mondja, és az Elohimnak az ő lelke lengedez vala avagy viseltetik vala az vizeken, az három személynek hát az Elohim Istennek negyedik az ő lelkek, semmiképpen ez kedig nem igaz, hát semmiképpen az sem lehet igaz, hogy az Elohimnak az ő igéje három személyt magyarázzon. De hagyjunk békét efféle tévelygő lelkeknek és lássuk meg az Elohim igéjének az szent írásban való magyarázatját.
Az ige Elohim főképpen az írásban vettetik az atya Istenért , melyben az ő fia az Jézus Krisztus ábráztatik meg, miképpen Pál Apastal másodszor küldett Korintusbelieknek negyedik részében bizonyítja, mert az Isten kimondatta, hogy az sötétségből fénylik az világosság, az Jézus Krisztusnak ábrázatjának kitündeklésére. Az Elohim mondta, legyen világosság, miért nem El, hanem Elohim az Jézus Krisztusnak ábrázatjának kitündeklésére és fényességére, mely ábrázat sokképpen az ó Testamentomban mutattatik meg, valahon az írás az Istennel ábrázatjáról, orcájáról és képéről szól. Az ige Elohim hát főképpen és legelőször az atya Istent és annak az ő bölcsességét, hatalmasságát jegyzi, melyben az Krisztus ábráztatik meg, mely immár minekünk az atya Istentől adatott igazságunkra, szentségünkre és váltságunkra l. Corint. 1.
Másodszor vettetik ez az ige az Angyalokról, mint szent Dávidnak nyolcadik énekéből nyilván vagyon, kisebbé tötted őtet az Elohimnál, az Zsidóknak írt levelében az Angyaloknál vagyon, Jóbnak első részében az Sátán az Elohimnak fiai között állapodék meg, érti az Angyalokat.
Harmadszor vettetik az fejedelmekért, mint Dávid Prófétának ötvenhetedik énekében az Elohim bírák, nyolcvanegyedikben én azt mondám, hogy Elohimok vagytok, ahon immár az ige Elohim az írásban előjő, meg kell látni, minemű értelemben vettettetik, az természetnek historiájában az Elohim teremte mennyet és földet, az te Apastali credod megmagyarázza, hogy az az teremtő az egy atya Isten legyen, Elohimnak mondattatik kedig, mert ebben az cselekedetben ábráztatik az Krisztus, kire való tekintetben és ki által jövendőben mindenek újonnan teremtettenek, hogy az írásnak igazsága megmaradjon, hogy egy legyen az atya Isten, kiből mindenek vagynak és egy úr Jézus Krisztus, kinek általa mindenek vagynak, miképpen az második tanúságban világosban megmagyarázom.

Az másodikról

Minekutána az Isten mennyet, földet és mindeneket azokban teremtett volna, melyben az ő bölcsességét, hatalmasságát és jó voltát megmutatta, mintha minden ő teremtett állati közöl (szólok az testiekről és külsőkről) egy sem találtatik vala, mely az ő teremtőjének hatalmasságát, irgalmasságát és jó voltát tekéletesen becsülné és őtet dicsírné és felmagasztalná, ekképpen úgy mint csorbásnak és nem minden részei szerént épnek láttatik vala az teremtés, hogy ha oly teremtett állat nem találtatnék, mely az Istennek bölesességét és hatalmasságát megesmérvén, őtet dicsírné és felmagasztalná.
Ez az oka, miért az ember Istennek kiváltképpen való tanácsából teremtettek és ez világban behelyheztettek; hogy az Istennek teremtett állatit szabadon megtekinteni itíletet tenne felőlek és mindennek az ő természetit megmértékelné-e megmértékelvén, azonnak teremtőjét magasztalná, ez az első oka, miért az Isten új szólásnak módjával él, mert miképpen olvassuk az több állatoknak teremtésében, nem sokaságnak igével él, hanem csak egy dolognak jegyző igéjével, mint az fáknak teremtésében, virágozzék az föld, az vizek bugyogjanak, az oktalan állatokról az föld nemzzen.
Az embernek kedig teremtésében teremtsünk (úgymond) az sokaságnak igéjével, mert az embert kiváltképpen akará teremteni és az bölcsességnek gazdagságival megrészesiteni, sőt inkább az Krisztus általa azután újonnan teremteni, felépíttetni az ő lelkével, megajándékozni, mint oda fel megbizonyítok az másodszor küldett Korintusbelieknek ötödik részéből, Efezumbelieknek első részből, Kolosszabelieknek első részéből, Galaciabelieknek hatodikból. Mert ebben az teremtésben az atya Isten nemcsak arra néz, miképpen akar teremteni embert, de miképpen akarja teremteni és az ő Krisztusa által lélekben és igazságban fel akarja építeni, mert ez ige, teremtsünk, néz az egyes embernek és az megtekéltetésének az ő fondamentomára, hogy ha ezt az igaz magyarázatot meg nem akarják engedni, hát nem azon egy Isten teremtette mennyet és földet és azokban valókat, mert azelőtt az teremtésben mindeneknek csak egyedül való cselekedetnek jegyző igéje szól, az embernek kedig teremtésében az sokaságnak ő igéjével.
Másodszor tekint az atya Isten az Krisztusra, kiért és ki által mindeneket teremt, mert és minden teremtett állatoknak első születte az tüker, és az példa az teremtésben, miképpen az bölesességről írt könyvének hetedik részében első Salomon könyvének 8. Harmadik könyvének 24. részében.
Világosban bizonyítom kedig ezt, mert az atya Istennek teremtéséről Isaias 45. és 48. 51. ezt mondja, az én kezeim teremtették az földet és az én ujjaim az eget, Dávid prófétának énekinek 8. 15. 118. ezen mondattatik, holott kedig az Istennek nincsenek ujjai, sem kezei, mint minekünk embereknek, micsoda az Istennek szája, szeme, keze, az ember Jézus Krisztus az ige Isten? Az láthatatlan Istennek láthatö képe és tüküre.
Efféle szólásnak módjai találtatnak az ó Testamentomban, az új Testatnentomban kedig ezekkel ellenkezők az Isten lélek szent Jánosnak negyedik részében, ennek az oka imez; mert az ó Testa~ mentomban az mi ábráztatott az Istennek szeme, keze, szája által, az új Testamentomban valóban megbizonyítatott és ennek az ő állatja az Krisztus megadatott minekünk és testben láttatott és megtapasztaltatott.
Harmadszor bizonyítom ezt ez magyarázatot. Ézsaiásnak negyvenötödik részéből, melyben nyilván vagyon, hogy az teremtésben parancsolt és szólt az ő szolgáló angyalinak, melyek nem teremtők, hanem teremtett állatok az ő szolgálatjára, az Zsidóknak írt levelének első részében mondattatik őnekiek, de nem ő érettek, és mindenek az ő törvényében őáltalok löttenek az törvény őáltalok adatott ki, Galaciabelieknek levelének 3. Az Apastali cselekedetről írt könyvnek 7. részében és az Zsidóknak írt levelének l. és 2. Mózes második könyvének harmadik tészében az Isten az ő népének azt igíri, az én orcám te előtted megyen, Pál Apastal kedig első Korintusbelieknek írt levelének 10. részében az Krisztusnak ábrázatjára magyarázza. Mózes első könyvének harmadik részében az Istené lennék, meg Mózesnek szent István az Apastali cselekedetről írt könyvnek hetedik részében azt mondja, hogy Angyal volt az, ki Mózesnek megjelent, mert akkor az Angyalok viselték az Krisztusnak ábrázatját és imádtatták magokat, most kedig hogy az Krisztus az ő fejek, megadatott mivelünk egyetemben az Krisztust imádják. De lássuk meg valóban az hamis magyarázatnak az három személyről és teremtő Istenekről, kiket ez igékből akarnak bizonyítani, éktelenségét.
Ha valami szemérem volna az ellenkező félben, oly vakmerőképpen az írást nem vonnák az Antikrisztus tévelygésének megerősítésére, melyek az Próféták és Apostolok közül bizonyította ez igékből az Krisztusnak az atyával egyetemben külső mennynek, földnek teremtését, avagy mely írást bizonyítja ezt az Krisztus felől nemde mindenütt az atya mondattatik-e egy Istennek, kiből mindenek vagynak és egy új Jézus Krisztus, kiáltal mindenek vagynak.
Ennek előtte az Antikrisztus szolgái ez igékből bizonyítják vala az egy állatban és három személyben való Istent az igében, teremtsünk, hogy az három személy volna, azután kedig, hogy azt mondja az írás, teremté az Isten, az egy állatot.
Mikor az erőszakkal behozott magyarázatot őmagok szégyenlenék, mást találtanak, tudniillik az három egyenlő Isteneket, aminemű okkal kedig hármat sajtolnak ki az teremtsünk az ő igéjéből, azon okkal tizet, huszat avagy többet is hozhatnak ki belőle, mert ez az közönséggel való mondás teremtsünk, azonképpen szolgál ötvennek, amint háromnak, de az Antikrisztus tudományának oltalmazói csak hármat választottanak magoknak. De honnét bizonyítják ezt az ő követközéseket semmi Istennek az ő igéjéből, hanem az ő gondolatjokból, ez az emberi elmélkedés bizonnyal nem elég ez mi hütünknek vallásának fondamentomának felfejtésére, mely egy teremtő atya Istent mutat minekünk, nem hármat, sem hármast avagy három személyt.
Ha ez igében, teremtsünk, három személy rekesztetik be, miért hogy nem egyről, hanem sokakról mondattatik hát amaz Istennek első parancsolatja, idegen Istenid én előttem ne legyenek, hát azok az idegen Istenek is csak hárman voltanak, annak felette mikor az Izrael népe minden arany és ezüst marháját öszvehordá és Áront kénszerítték, hogy Istent emelne őnekiek, ők kedig az őntet három felől ezt mondanák, ezek az mi Istenink, kik minket Egyiptusból kihoztanak, öntet, hát nem egy, hanem három borjú volt. Továbbá Krisztus urunk szent Jánosnak harmadik részében közönséggel szól, az mit tudunk erről szólunk, ha az ige szólunk, tudunk, miért hogy nem egyről láttatik mondatni, mint az teremtsünk, háromról, hát az Krisztus is ki ezeket mondja, nem egy, hanem három, miképpen bizonnyal az Szofistáknak három Krisztusuk vagyon. A Próféták gyakorta szólnak közönséges igével ő magáról egyedül, ha ezféle igékből az háromság következik, hát valahon az közenséges igét találjuk mind azon háromság leszen. Pál Apastai egyedül ő magáról közönséges igével szól, előszer küldett Tesszalonikabelieknek írt levelének második részében, és másodszor küldett Korintusbelieknek első részében, mi tünektek az úrnak ő igéjéből ezt mondjuk, következik hát, hogy Pál is szent háromság  legyen.
Térjen be minden keresztyén az ő szüvébe éskérje meg lelkiismeretit, hogy ha efféle erőszakkal vont irásokkal és bizonytalan emberi elmélkedésekről az igaz fundamentum mellől elállhat-e avagy nem, nyilván való írást kell arról előhozniok, hogy az három személy mondotta ez igéket, teremtsünk embert és mind hárman egyaránt való teremtők legyenek, miképpen mi nyilván bizonyítjuk, hogy csak az Atya Isten legyen mennynek, földnek teremtője, az Jézus Krisztus kedig az egy, ki által mindenek teremtettenek, kik mennyben és földen vagynak, nem mennyet és földet. Ézsaiásnak hatodik részében közönséggel szól az Isten, kimegyen úgymond közülünk, és ugyanottan, kit bocsássak egyedül való jegyző igével, az közönséges való ige ha hármat jegyez, az egyedül való kedig egyet, hát immár nem háromság, hanem négység leszen, azonképpen Ézsaiásnak negyvenegyedik és negyvenharmadik közönséges szólásnak igéje vagyon. Ha az ellenkező fél megengedi, miképpen meg is kell engedni, hogy az Isten az Prófétákkal és az Próféták által szólt, miért nem szólhatott hát az ő Angyálival és holott nyilván ez megbizonyít- tatik Ézsaiásnak 45. részéből, hogy az teremtésben parancsolt az ő Angyalinak és 91. énekében szent Dávidnak, ezért ha azt mondanók is, teremtsünk, szálljunk alá, lássuk is mind efféle igék, hogy az Angyaloknak mondotta, nem szólnak irás ellen, nem ez értelemben, hogy az Angyalok teremtettenek volna avagy az teremtésben segítő társai voltanak volna az Istennek, hanem azért, hogy az Krisztusnak ábrázatját viselték, kiben és ki által az atya Isten minden cselekedetit meg akarta tekélleni. Sok dolgokban parancsolt az Isten az Angyaloknak és sokakat eselekedett. ő általok, az híveket megszabaditotta, az ellenségeket kedig megbűntette, mint Egyiptusban, Szodomában és Szenaheribnek az ő bűntetésében, nemde az Angyalokkal tanácskozik ez az Isten Acháb ellen 3. Királyokról írt könyvének 22. részében, nemde Nabuhodonozornak bűntetése felől Istennek végzését az Angyalok mondják is meg Dánielnek negyedik részében. Jóbnak hütit mikor próbálni akarja, nemde az Sátánnal szól-e az Isten. Jóbnak első és második részében.
	
Summa

Krisztus urunk szent Márknak 13. részében az ő mennyei szent Atyjának tulajdonítja mindeneknek teremtését, kezdetben nem ő 	magának, szól kedig az külső teremtésről és Mózesnek kezdetiről, 	azonképpen Ádámnak és Évának az ő teremtéseket tulajdonítja az 	ő mennyei szent Atyjának, szent Márk írja Evangéliomának 10. részében, szent Máté 19. Ézsaiás Próféta 45. Krisztus urunknak hát és az ő igaz magyarázatjának inkább kell hinnünk és engednünk, hogy nem mint az pápa tudománya mellett kiáltó Szofistáknak. 	
Ha kedig azt mondanák, azért nem emlékezik ő magáról, mert embersége szerént szól, semmit nem használ őnekiek az az fogás, mert ha az atya Isten kívül több teremtő Isten volna, hát az Krisztus az szent I.élekről el nem feledkezett volna, mert arról senki nem gondolkodhatik, hanem csak az Istenségben. 

Az harmadikról

	Az Istennek képe és hasonlatossága két képpen magyaráztatik meg, előszer az mennyben az Isteni felségnek és jovainak az emberrel rész szerént való közlés vagyon, annyira, mennyire az Isten akkor az első teremtésben az embert felépíteni akarta az külső élőknek formájában, minden egyéb állatokat felül halad és az önnen eselekedetit megmértékeli és megitéli, az belső életnek kedig 	rendiben Isteni jóval megrészesített, mikor kedig az irás az Istennek jovainak részesülését az emberrel magyarázza, nem néminemü tagjaiban való, annak az embernek felépítéséről szól, hanem az 	teljes emberről, mely az Krisztusban és annak az ő országában teljesképpen megadatik minekünk Pál Apastalnak tanitása szerént 	előszer küldett Korintusbelieknek levelének tizenkettedik részében. Miképpen ez földi Ádámnak viseltük képét, azonképpen az mennyeinek is viseljük az Kolosszabelieknek harmadik, az Efezumbelieknek negyedikben, öltezzetek ki az régi Ádámból, és öltezzetek az újban, az Rómabelieknek írt nyolcadik részében, hogy min	ket hasonlatossá tenne az ő fiának képéhöz, ugyanottan szorgalmatoson várja az egész teremtett állat ez Isten fiának megjelenését. 	
Ha azért az Istennek képét, melyre az ember teremtetett, mi is, mindenik őreá jól illik, ő képének, rnert az Isteni felségnek jó voltát nyilvánvalóképpen megmutatta ő magában, elannyira, hogy az ki az hütnek világosságának általa látja az Krisztust, úgy mint egy eleven tükörben az atya Istent, ő magát látja, miképpen önnen maga Filepnek monda, az ki engernet lát, az én atyámat látja. 	Azonképpen méltán mondattatik az Krisztus igéjének, mert 	annak az ő beszédébe ki szól, akaratja és elméje kimutattatik, nem 	másképpen, mint egy bizonyos képben és tükerben, az melyben annak az ő ábrázatja meglátszik, az ki abban ábráztatik, erre való 	szent Jánosnak mondása, az fiú, ki az atyának kebelébrn vagyon, 	ő magyarázta meg minekünk, Tolmács ige, melyben az Istenségnek minden gazdagsági és jóvoltának kinesei megtaláltatnak, hogy 	az ő testének tagjainak az szent gyülekezetnek kiosztogassa és 	megmutassa.
Másodszor ez históriából vegyük eszünkben, miben viselte az Ádám Istennek képét, mert az Krisztus nemcsak elméjének jószágiban, nem értelmének, akaratjának és elméjének az ő tehetségekben, nemesak az birodalomban és uraságban, mert az Isten az teremtésben az egész emberről szól, teremtsünk embert, az ember kedig nemcsak elme, sem annak kedig csak jóságos cselekedeti jövendőre néz hát, melyben az Krisztus által felépíttetik, valóban az Istennek képére, mely felépítést minden teremtett állatok varnak, hogy az Istennek fiának váltságokban és megszabadulásokban az rabságtól megmenekedjenek és az első állapatra vitessenek.
Harmadszor ez igékben megmutattak az emberi nemzetnek az ő méltósága, mely igen nagy legyen, mert sem mennyben, sem földen az teremtett állatok között nem találtatik az, mely az Istennek képére és hasonlatosságára teremtetett volna, hogy ha az Angyalok most méltóságasb állapatban vagynak ennél, hogy az Istennek színét látják, és vétek nélkül vagynak, és nem ekképpen természet szerént az bűn és halál alá rekesztettek, evvel ez méltósággal, minem mindenkoron felülhaladja az embert, mert amit szent János mond, állhatatoson megmarad. Tudjuk kedig, ha megjelenik, őhozzá hasonlatosok leszünk, mert meglátjuk őtet, mint ő magában vagyon. Dávid próféta kedig nyolcadik énvkében kisebbé tötte őtet az Angyaloknál, dicsőséggel és tisztességgel megkoronáztat őtet, mely mondás jóllehet főképpen az Messiasra néz, mint
az mi fejünkre, azután kedig mireánk és mind ő tagjaira.
Bizonnyal hogy nagy méltóságra vitetett az emberi állat, hogy minemű dicsőség az Krisztusnak vagyon mennyben, azonnal részesíttetnek az hívők és mint örökös társok az Angyalok mint Istennek szolgái az ő széki előtt állnak és az Istennek parancsolatjától vagynak, az hívöknek kedig ez ígírtetett, az ki győzedelmes leszen, ezt adom őneki, hogy az én székemben üljen. Továbbá ez hívek ítélik ez világot, mely az Angyalok felül nem mondattatik.
Szükség hát, hogy mindenkoron szemünk előtt legyen az mi méltóságunk és Isteni képére és hasonlatosságára való teremtésünk, hogy Istentől minekünk adatott jókat meg ne vessük és az ő templomát meg nem fertessük, sőt inkább ennek az ő zsengéit bennünk őrizvén naponként öregbedjünk és az Istennek fiaival az megdicsőülésben az tekéletes felépítést vehessük.

Conclusio

Az együgyűeknek épületiekre és az Istenfélőknek vigasztalásokra és tanitásokra akartam ezeket ím értem kedig az embereknek busalásokat és háborúságokat ez jelen való háromságnak vetélkedése felől, de sokkal jobb mostan megbúsulniok és hütöket megpróbálniok, és az írásnak való ellenkezést eszekben venniek, hogy nem mint azután nagy háborúságban esniek, kiért hogy az irásnak igaz egyenességét és folyását eszekbe nem vötték. Jobb most az írással tusakodniok az keresztyéneknek, hogy nem mint azután ő magokban és lelkiesméretekben megtántorodniok. Ez világnak szokott panaszolkodások ez valamikor az úr Isten az ő igéjének tisztítását elkezdi, hogy háborúságnak és visszavonásnak nevével szidalmaztassék az ő igazsága, de méltatlan. 
A Próféták Krisztus és Apastalok ellen azonféle kiáltás volt, hogy az békességnek és egyenességeknek rontói volnának, Krisztus urunk kedig ennek az ő okát inkább az emberekben, hogy nem mint az ő igéiben mutatja meg, szent Jánosnak harmadik részében, mikor azt mondja, az világosság ez világra jöve, de az emberek inkább szerették az sötétséget, hogy nem mint az világosságot. Az igazságnak az ő esméreti elő nem megyen háborúság nélkül, mert az pokolbéli ördeg, ki az sötétségnek feje az hütetleneket, kiket abban fogva tart, erősen őrizi és bánja, hogy abból megszabadulván az Krisztusnak és az ő igéjének igaz esméretire vitessenek és meglen hatalmason birja az övéit, semmi háborúság nincsen, mihelyt kedig az igazsággal kezdik az ő országát ostromlani, mindenfelől az emberek feltámadnak és eleit akarják venni és megoltani. Bizonyos példa támasztatik mi előnkben az Apostoli cselekedetről írt könyvének tizenkilencedik részében, Efezomban nagy csendesség és békesség vala Dianának templomában, ez hamis Isteni tiszteletnek palástja alatt, elannyira, hogy nem esak az papoknak bőséges jövedelmek vala, hanem még az egész országban főfő mesterek, kik valának, mind ötvesek, képíró, képfaragók, gyöngyfűzők nagy fizetést vesznek vala abböl az hamis tiszteletből, mihelyt Pál oda juta és az hamisság ellen az igazsággal kezde tusakodni, nemde nagy háborúság, vetélkedés és pártütés lőne? Ezért méltán Pált nem fegyhetjük, hanem az sötétségnek szolgáit, kik nem szenvedhetik vala, hogy az ő tévelygések és hamis Isteni tiszteletek kimutattassék, miképpen mostani üdőben is cselekesznek, kik az Antikrisztus három Isteninek hamis vélekedéseket oltalmazzák, kik azt kívánják, hogy az emberek behunyják szemeket és semmit ne lássanak, se halljanak, se olvassanak, hanem az mint ők értik, prédikálják és tanították.
Gonosz egyenesség és békesség az, mely az Isten ellen és az ő igéje ellen szerkesztetik az emberek között, ez felette igen ártalmas az Istennek igéjének, melyről Krisztus urunk is az próféták panaszolkodnak, önnen maga azt mondja, nem jöttem, hogy ez világra békességet bocsássak, hanem fegyvert. Ézsaiás kedig, ím az békességben énneköm felette igen nagy keserűségem vagyon, nem kell hát ez világnak az ő békességét néznünk, hanem örömét és békességét lélekben keresnünk, mert ez az keresztyéneké, melyet Krisztus urunk őnekiek adott.
Semmiképpen az hüvőknek ártalmas nem lehet az írásból támadott visszavonás, mert az, mely félnél az igazság vagyon, az ellenkező bizonyságokkal fel nem fejtethetik, sőt inkább megerősíttetik és az egész derék szent írásnak értelmére világosság nyilatkoztatik, viszontag az hamisság megfejtetik és megmutattatik, hogy ekképpen egy felől sem lehet az igazságnak és az hüveknek ártalmára az írásban való hadakozás, minek előtte kedig az vetélkedésben kifénylik az igazság, jobb Pál Apastalnak az ő tanácsát követnünk, hogy az írásnak az ő magyarázatját meg ne vessük és az lelkeket meg nem fojtsuk és oltsuk, tűzzel, vassal, szidalommal ne kergessük, mert efféle eselekedetekkel mind mi magunkat, mint Istenünket megbántjuk.
Az Atya mindenható úr Isten az ő lelkének általa hordozzon és viseljen minket, hogy az ő áldott szent fiának élő és eleven tagjai lehessünk, és az Istennek szenteivel egyetemben az Antikrisztus bélyegét homlokunkról levethessük és ő nekie szentségben és igazságban szolgálhassunk. Ámen.

A Rövid útmutatás szerkezetéről

A Régi Magyarországi Nyomtatványok 1473-1600(1) című bibliográfia tanúsága szerint 1567-ben két magyar nyelvű Dávid Ferenc-munka jelent meg, a Rövid magyarázat (RMNy 232) és a Rövid útmutatás (RMNy 233). Az unitárius tanítás műfajjal megjelölt Rövid magyarázat 1910-ben újból napvilágot látott Kolozsvárt, a facsimile-kiadás mellett Pálfi Márton által jegyzetelt modern szövegkiadásban is (2) 
A Rövid útmutatást viszont, amelyből összesen négy példány ismeretes, most modern szövegkiadásban adhatjuk az olvasó kezébe.
Dávid Ferenc e művének fontosságára az unitárius egyháztörténetírás és a magyar irodalomtörténet-írás egyaránt figyelmeztet(3), azonban a legutóbbi időkig részletes vizsgálata elmaradt. Balázs Mihály Az erdélyi antitrinitarizmus az 1560-as évek végén című kandidátusi disszertációjában (4) behatóan elemzi a mű forrásait és új megvilágításba helyezi szerepét az erdélyi antitrinitarizmus fejlődéstörténetében. A továbbiakban az ő eredményeire és gondolatmenetére támaszkodunk.
A két magyar nyelvü munka gyors egymásutániságát - mindkettőt Hoffhalter Raphael kolozsvári nyomdája bocsátotta ki - Kathona Géza úgy értékeli mint válaszokat Méliusz Juhász Péternek az 1567. évi két zsinati hitvallására. A Rövid magyarázatnak és a Rövid útmutatásnak "a hazai nyilvánosság számára való mielőbbi kibocsátásához az új eszme diadalra juttatása szempontjából Dávidnak életérdeke fűződött" (5)
A Rövid útmutatás ajánlása Mikola Ferencnek, "az istenfélő és igaz nemes férfiúnak" szól. Érdemes az ajánlást részletesebben szemügyre venni, mert amint már Horváth János is megállapította: "személyes érdekű nyilatkozatával is magára hívja figyelmünket" (6) 
Belső szóláskényszer, az unitárius vallás igazságának hirdetése és mind többekkel megismertetése íratja le Dáviddal a bevezető sorait: "Ez az oka, miért én is ez rövid írást az embereknek szemek eleibe akartam támasztanom, hogy mindazok, kik szidalmazzák tudományunkat, megesmérhessék, hogy nem pozdorjából, sem szalmából épitjük hitünknek vallását, hanem az egész derék szentírásnak folyásából". Személyes tapasztalat sugallja, hogy a régi vélekedésektől, a zsinatok által megerősített magyarázatoktól nehéz elszakadni, de az elszakadás “nem emberi erőből vagyon". "Ezekről elmélkedvén ez világnak szidalmát, atyánkfiainak káromlásit is könnyen elviselhetjük" - írja, önmaga sorsát is felvázolva és megemlítve, hogy nem kereste a vitatkozást, háborúságot, sőt kiváltképpen rettegett tőle. Tudatos retorikai fordulattal Dávid még ellenfeleinek is köszönetet mond, mert az ellene felhozott vádak kényszerítették arra, hogy a megismert igazságot nyilvánosságra hozza. "Felfokozott elhivatottsággal írja, hogy az Isten « igéjének igazságát el nem titkolhattam, hanem szólnom kellett » . Belső vívódásainak, megtérése históriájának feltárása így teszi izgalmasan szubjektívvé az ajánlást, de természetesen ezáltal iesz a propaganda ügyes eszköze is"(7) 
Mikola Ferencnek is azért ajánlja Dávid a Rövid útmutatást, hogy az őket, unitáriusokat eddig is megvédő nemes úr önmagát vigasztalhassa az igazság ismeretével, és hogy az ellenfeleknek szánt választ is a kezében tarthassa.
A Rövid útmutatás világos szerkezeti felépítésű, bár az egyes fejezeteken belüli kitérések, ismétlődések és visszacsatolások, emellett a rendkívül gyors munkából eredeztethető megfogalmazásbeli zavarok és nyomtatói sajtóhibák nem teszik könnyű olvasmánnyá Dávid munkáját. Ezért tartjuk szükségesnek, hogy a jobb megértés kedvéért a főbb fejezetekre felhívjuk a figyelmet.
A Rövid útmutatásban - nagyon vázlatosan - az alábbi szerkezeti egységek különíthetők el: a "kezdet" értelmezése I. Mózes 1/l., valamint János evangéliumának első szava alapján, a bibliai "kettősségek" (az ó és új világnak teremtése, kétféle születés, két Ádám, két élet, két halál, két feltámadás, két körülmetélkedés, az Ó- és Új Testamentum különbsége), a szentírás helyes értelmezése, I: Mózes 1/26. értelmezése és a konklúzió. A fejezetek egy részét pontokban részletezi, az eredményt summával foglalja össze.
A felépítés vizsgálata és más szövegkritikai észrevételek alapján Balázs Mihály feltárta Dávid munkájának forrásait. Első helyen szerepel az olasz eretnek, Lelio Sozzini (1525-1604) Brevis explicatio című munkája, amely az új krisztológia alapszövegének tekinthető. Dávid  ebben a művében érezte elérkezettnek az időt az új tanok szélesebkörű és főleg magyar nyelven történő megismertetésére. 
A Rővid útmutatás első része, a "kezdetben" ige értelmezése, a Brevis explication alapul, mégpedig a szövegegyezések, azonos bibliai helyek kimutatásával valószínűsíthető, hogy a De falsa et vera unius Dei patris, filii et spiritus sancti (RMNy 254) című nemzetközi antitrinitárius szövegválogatásban megjelent változaton. Részletesen kifejti, hogy a "kezdetben" örökkévalóságát hirdetni "oly magyarázatot teszen, mely az írásnak folyásában nem találtatik", és már a "régi" Theophilactus és a "mostani" Rudolphus Gualterus is helytelenítették ezt a magyarázatot. Dávid bizonyítása filológiai, írást írással magyaráz, a bibliai helyeket teszi egymás mellé, és nem fogadja el, ami a szentírásban nem található. Módszerének megismeréséhez érdemes egy hosszabb bekezdést felidézni: 
"Bizonnyal elálmélkodhatik az ember ezen, holott mindnyájan az írásmagyarázó tudós emberek erre tanítnak, hogy az írásmagyarázásban hasonlatos mondásokat keressünk és ezképpen írást írással magyarázzunk. Honnét lött légyen ez, hogy az kezdetnek az ő igéje találtatik ebben az értelemben, hanem külömben, és noha régtől fogva vak szokásból bevetetett ez az magyarázat, mindazonáltal hamis, miért hogy az írásban nem találtatik". 
A két teremtés értelmezéséhez szükség van a bibliai kettősség magyarázatának megértéséhez. Dávid nem követi szolgaian Sozzini Brevis expdicatioját, bizonyos részeket kihagy, máshol a könnyebb megértés kedvéért, didaktikus szempontokat érvényesítve, részletesebben magyaráz. 
A Sozzini munkájátói való eltérések egy részében Balázs Mihály Michael Servet (1511-1553) Restitutio christianismi című művének hatását fedezte fel, néhol szószerinti egyezéseket is kimutatva. A bibliai kettősségek értelmezése közül a kétféle halálról szóló rész mutatja leg- konzekvensebben a Servet-mű feldolgozását és szövegbeli azonosságait. Servet tanainak felhasználása azonban nem jelent automatikus átvételt, hanem átértelmezést, ahol "világosan látható az igyekezet a két antitrinitárius előd gondolatvilágának összeötvözésére" (8) 
A magyarázata során cáfolt téves ítéletek eredete "az írásnak hamis magyarázatjából" támadott, ezért, hogy a hamis vélekedésektől megszabaduljunk, "az írásnak igaz folyását" kell megismernünk. Ezután következik a szentírás helyes értelmezését tíz pontban összefoglaló hermeneutikai traktátus. (Az egyes pontokat, ahol lehetséges, közvetlen szövegidézéssel mutatjuk be.)
l. A szentírásban meg kell különböztetni "mi mondattatik Istenhöz való képest" és "mi mihozzánk, emberekhöz".
2. A bibliában különböző állítások vonatkoznak "a külső és a belső emberre".
3. "Az új és ó Testamentum között való különbséget megérteni és megtanulni nagy világosságot ad az egész derék szentírásnak".
I. Különbségek az Ó- és Új Testamentum között.
II. "Az törvényben az testnek igazsága volt, holott az Evangéliumban az léleknek igazsága vagyon".
III. "Az ó Testamentomban az cselekedetnek igazsága, az Evangéliumban penig az hitnek igazsága legyen".
4. "Kívántatik az nyelveknek tulajdonságinak esméreti, de mindezeknek felette Istennek lelkének ereje".
5. "Az indulatokat az Istennek híveiben, mikoron, mi okból, miképpen szóltanak az írásban, . . . meg kell gondolni".
6. "Az ó Testamentomot senki igazán meg nem tudja magyarázni, az ki ez új Testamentomnak világosságát, az Jézus Krisztust nem esméri igazán".
7. Meg kell különböztetni az írás külső betű szerinti és belső, lelki értelmét.
8. A zsidó néppel történteket "jegyző és példázó értelembe vegyük". 
9. Istennek csak "a mi természetünkhez képest" szólását kell megértenünk, más "akaratjait meg nem érthetnők".
10. "Az Mózest az Krisztussal, az törvényt az Evangéliommal öszve ne elegyítsük".

A felsorolásból is kiderül, hogy a legterjedelmesebb fejezet, az alfejezetekre osztott harmadik, amelyről Balázs Mihály szintén kimutatta, hogy Servet említett műve De Legis et Evangelii ac Judaei et Christiani differentiis c. három fejezetének szószerinti fordítása. Ugyancsak ő fedezte fel Dávid munkájában Sebastian Castellio (1515-1563), a híres bázeli humanista hatását is.
A Rövid útmutatás utolsó része Mózes I. könyvének 1/26. értelmezkse: "Monda az Elohim: Teremtsünk embert az mi képünkre és hasonlatosságunkra". A magyarázat itt is három részből áll:
l. "Elohim mit jegyezzen".
2. "Az embernek teremtésében miért szól az Isten sokságnak az ő igéjével?" (azaz többes számban) 
3. "Mi legyen az Istennek képe és hasonlatossága, melyre az ember teremtetett? 

Befejezve Dávid Ferenc Rövid útmutatás címá műve szerkezeti vázlatának ismertetését - a behatóbb ideológiatörténeti vizsgálódás igénye nélkül -, megállapíthatjuk, hogy a munka kitüntetett helyet foglal el az erdélyi antitrinitarizmus történetében. Forrásainak szövegszerű egy-
más mellé helyezésével, a Sozzini-féle új krisztológia és a serveti tanok átértelmezésének összehangolásával "olyan elemekkel gazdagodott  Dávidék ideológiája, amelyek az elkövetkezendő csaknem félévtized ben meghatározóak lesznek" (9)

E vázlatos összegzés után a sajtó alá rendező szeretné a Rővid útmutatás olvasóit Balázs Mihály könyvének elolvasására buzditani ahol Dávid e munkájának részletes és mélyenszántó ismertetése is megtalálható. Ugyanakkor szeretne köszönetet mondani Balázs Mihálynak, hogy még kéziratos munkáját, tudományos eredményeinek felhasználását önzetlenül átengedte, és ezzel a Rövid útmutatás kiadását elősegítette.

Jegyzetek az utószóhoz

1.  Régi Magyarországi Nyomtatványok 1473-1600. Szerk. Borsa 	Gedeon, Hervay Ferenc, Holl Béla, Káfer István, Kelecsényi Ákos. Budapest, 1971. 	
2.	Dávid Ferene: Rővid magyarázat. Az eredeti kiadás facsimiléjével. Jegyz. Pálfi Márton, utószó: Boros György. Kolozsvár, 1910. 	
3.	 A Dávid Ferenc-irodalom részletes felsorolása helyett A magyar irodalomtőrténet bibliográfiája 1772-ig c. kiadvány (Bp., I972.) 	Dávid-fejezetéhez irányítjuk az érdeklődő olvasót, azzal a kiegészítéssel, hogy az 1980-as években megújlaló kutatások számos 	érdekes publikációt eredményeztek. 	
4.	 OSZK Kézirattár Diss. 177. Megjelenés előtt az Akadémiai Kiadó Humanizmus és reformáció sorozatában, 	
5.	 Kathona Géza: Problémák Dávid Ferenc antitrinitárius tevékenységének kezdeti szakaszában.ItK 1969. 700. 	
6.	 Horváth János: A reformáció jegyében. 2. kiad. Bp. 1957. 354. 	
7.	 Balázs M. i. m. 59. 	
8.	 Balázs M. disszertációjának kibővített kéziratos változatában: 75. 	
9.	 Balázs M. i. m. 73.

A kiadásról

A Rövid útmutatásból jelenleg négy példány ismeretes: az Országos Széchényi Könyvtárban, a kolozsvári Egyetemi Könyvtárban (Biblioteca Centralá a Universitatii Victor Babes - Cluj), a stockholmi Királyi Könyvtárban (Kunigliga Biblioteket - Stockholm) és egy csonka példány a marosvásárhelyi Teleki és Bolyai Könyvtárban (Biblioteca documentará Teleki si Bolyai - Tirgu Mures). Kiadásunk az Országos Széchényi Könyvtár RMK I. 62 jelzetű kötete alapján készült, amelyben a következő possessorbejegyzések találhatók:
(1) Vettem Sinai Miklós, nagy tudósunk örököseitől. 1824. Apr. 20. Farkas Lajos mk.
(2) Farkas Lajos könyvtárából. 1873. Dec. l5én.

Szövegközlésünk a mai helyesíráshoz alkalmazkodik, azzal a megszorítással, hogy meghagytuk a korra, nyelvjárásra jellemző szóalakokat. Ugyancsak az eredeti szöveget követtük az egyes főnevek nagy kezdőbetűs írásában is. Megjegyezzük azt, hogy a XVI. század írói általában a "keresztyén" alakot használták, így Dávid Ferenc is. Ezért e formán a kiadóval egyetérésben nem akartunk változtatni. Az unitárius egyház több, mint egy évszázada a "keresztény" alakot használja. A Rővid útmutatás utolsó lapján "A nyomtatásban való vétkeket ekképpen jobbítsad meg" címmel hibajegyzék található. Kiadásunkban ezt külön nem közöljük, a sajtóhibákat a szövegben automatikusan javítottuk. A bibliai neveket, ahol folyamatos szövegben szerepelnek, a mai írás szerint írtuk, meghagytuk viszont a Dávid által rövidítve használt bibliai helyek eredeti alakját. Ez utóbbi rövidítések feloldását külön jegyzékben közöljük, felhíva a figyelmet arra, hogy jegyzékünk nem tartalmazza az összes idézett biblíai hely felsorolását. Szójegyzékünkbe a műben található, tartalmuk vagy nyelvjárási alakjuk miatt magyarázatra. szoruló szavakat vettünk fel.

A műben előforduló bibliai rövidítések jegyzéke
 
Ex., Exo., Exod., Exodi.	 = Exodus = Mózes II. könyve
Levi., Levit., Leviti. 		= Leviticus = Mózes III. könyve
Deu., Deuteron.		= Deuteronomium = Mózes V. könyve 
Re., Reg. 			= Regum libri = Királyok könyve 
Esdre. 				= Ezdrás könyve
Psal. 				= Zsoltárok könyve
Ecclesiastici. 			= Ecclesiastes = Prédikátor könyv~ 
Esa., Esai., Esaise., Isaias 	= Ésaiás próféta könyve
Hier. 				= Jeremiás próféta könyve 
Abakuc. 			= Habakuk próféta könyve 
Malac. 				= Malakiás próféta könyve 
Mat., Matt. 			= Máté evangéliuma
Mar. 				= Márk evangéliuma 
Lu., Luc., Lucae. 		= Lukács evangéliuma 
Joa., Joan. 			= János evangéliuma
Acto., Actor. 			= Aeta Apostolorum = Apostolok Cselekedetinek könyve
Ro., Rom., Roma. = Epistola Pauli ad Romanos = Pál apostol levele a Rómabeliekhez
Cor. = Epistola Pauli ad Corinthios = Pál apostol levele a Korinthusbeliekhez
Gal. = Epistola Pauli ad Galatas = Pál apostol levele a Galatabeliekhez
Eph., E~e., Ephes. = Epistola Pauli ad Ephesios = Pál apostol levele az Ephesusbeliekhez
Phil. = Epistola Paulis ad Philippenses = Pál apostol levele a Philippibeliekhez
Col., Coloss., Collos~= Epistola Pauli ad Colossenses = Pál apostol levele a Kolossébeliekhez Heb., Hebr.	= Epistola Pauli ad Hebraeos = Pál apostol levele a Zsidókhoz 
1 Pet.	= Péter I. levele I Johann.	= János I. levele 
Apo., Apoc.= Apocalypsis Jcannis	Apostoli = János apostol Merznyei Jelenésekről való 		könyve 		

Szójegyzék

ábrázat		 kép 		
erökké 		örökké 	
állapattatván 	teremtetvén 
esköszik 	esküszik 	
állat 		lény 		
esméreti 	ismerete 
annét		 onnan 		
eszveszőni 	összeszőni 	
Apastal, Apastol Apostol 
etc. 		stb.		
ezképpen 	ekképpen,így 	 
azonképpen	 úgy 
fegyhetjük	 feddhetjük 	
azhel 		ahel 		
felyül 		felül 		
azont 		azt 		
feredője 	fürdője
befedezé 	elkendőzé, elpalástolá 
fertelmeztetés 	fertőztetés 
folyamni 	folyamodni 
bódog 		boldog 
frigy 		szövetség 
bontakozás 	romlás 
fundálta 	alapozta, teremtette
boronáljuk be fejezzük be, zárjuk be 
fundamentom alap, teremtés 
cikkely 	hitcikkely 
grádics 	lépcsőfok 
conciliomok zsinatok, egyházi  gyűlések
gyalom öregháló (halászat)
conclusio 	következtetés 
heában 	hiába 
credo 		hitvallás 
helyheztet 	helyeztet 
csorbásnak 	csorbának 
holott 		ahol 
csuszamos 	csúszós, síkos 
honnat 		honnét, honnan 
együgyű 	egyszerű, természetes 
hüt 		hit
hüvek 		hívek 
ehendel 	ennifogsz 
hűven 		hűségesen 
ekképpen 	így 
hypostasis 	valóság,lényeg
elfedeztetik 	eltitkoltatik 
ideiglen 	idején 
épületiekre 	épülésekre 
idvesség 	üdvösség
igíret		igéret	..	
nyilvabban	biztosabban 	
igyben		ügyben		
öszve		össze 	
imez		emez		
pártiárka	patriarcha, szent életű idős férfi	
innep		ünnep					
jovai		javai		
penig		pedig 	
kazdagság	gazdagság		
penitencia	bűnhődés 	
kedig		pedig		
pozdorja	kender v. leb huladéka 	
kégyó		kígyó				 	
királyszékek	trónusok		
psalmus	zsoltár 	
kívöl		kívül, nélkül		
regula		szabály, rend 	
kolcsa		kulcsa		
rövideben	rövidebben,	stummásan 	
környül mett	körülmetélt				
környül- metélés	körülmetélés		
sohol		sehol 				
sokot		sokat 	
közönséggel	közönségesen,	egyszerűen
summa		összegzés 				
sz.		szent 	
külemb- külemb	különb-különb			
szentencia		bölcs mondás 		
szerént		szerint 	
külömb	egyéb, más		
szinte		majdnem 	
küssebbeket	kisebbeket		
szofisták		szócsavarók, a szofisztika követői	
kűvül		kívül						
másonnat	máshonnan		
tekélleni		tekinteni,	tökéletesíteni
megábráztatott		ábrázolt		
tokjának		tartójának 	
meglen		míg		
tőnek		tettenek 	
megmértékel	megtartóztat		
tü	.	ti 	
megregzött	megrögzött		
tükere		tükre 	
megtekélje	megtekintse		
útában		útjában 	
mielhetünk	mívelhetünk, művelhetünk	
üdő		idő 				
vetélkedés		vitatkozás 	
míglen		míg		
viszontag		viszont 	
minen magunkat	önmagunkat		
visszavonás		veszekedés,	vitatkozás 	
napiglan	napig		
vonsza		vonja