Történetek

A török kapitány 7 próbája
A Domine tanácsa
Dávid Ferenc búcsúzása
A béke szava
A hős fiuk
Julcsa hozománya

A török kapitány 7 próbája
gellérd Imre
A vallásszabadságot kihirdető tordai országgyűlés utáni esztendőken történt Temesvárom egy török kapitány keresztény vallásra akart áttérni. Ezért tanácsot kért egy tudástól, hogy a 4 felekezet közül melyikre térjen át. a vallástudós azt mondta, hogy tegye próbára a 4 felekezetet: keresse fel a 4 egyházat s azok lelkészeitől kérdezze meg, h
l)Melyik felekezetet ajánlják? a török kapitány rendre eljárt és 3: a katolikus, református és a lutheránus saját vallásukat ajánlották. Végül az unitárius lelkészhez, Karádi Pálhoz ment el, aki így válaszolt: "A törvénnyé tétetett vallásszabadság híve vagyok, s ezért az én tanácsom ez: mindenki olyképpen vallja és hirdesse az Isten igéjét, ahogyan az ő lelke megkívánja, mert a hit Isten ajándéka." A török kapitánynak tetszett a válasz,
2) Másnap koldus ruhába öltözött fel a tudós tanácsára a kapitány és bement a katolikus lelkészhez, aki nyomban megkérdezte, hogy milyen vallása, mert csak a katolikus szegényeknek szokott adni. így történt a többieknél is. Végül Karádi lelkészhez ment be, aki nem kérdezett semmit, hanem zsebébe nyúlt és alamizsnát adott. Ez is tetszett.
3)	Harmadik nap azt tanácsolta a tudós, hogy kérdezze meg a lelkészektől, hogy kié jézus? Mindenik csak a magáénak mondta, egyedül csak Karádi adott ilyen választ: "jézus minden emberé, aki hisz benne és az evangélium szerint követi őt, bármilyen valláshoz is tartozzék,"
A kapitányt teljesen kielégítette a válasz.
4)	A negyedik kérdés az volt: ki volt Mohamed? A 3 lelkész tévelygőnek, hamis prófétának mondotta. Karádi válasza ez volt: "Mohamed ugyanaz a török népnek, mint Jézus a keresztényeknek. Mi nem szidalmazzuk az ö tudományát, mert mindenkit saját hite boldogít. Mi a hitszabadság elhivatott hirdetői vagyunk."
5)	Az 5. kérdés; Ki a felebarát? Mindenik lelkész a saját felekezetű embereket tartotta felebarátnak. Karádi minden embert, aki hasonlatos a könyörülő szamaritánushoz.
6)	A 6. kérdési Mikor lesz nagy az /illető/ egyház? - "Amikor mindenki hozzánk tér át - válaszolták a lelkészek; csak Karádi mondotta, hogy amikor erős hitű emberek a tagjai, mert jobb, ha kevesen vagyunk, de szilárdan hiszünk a mi jézusunkban, mint hogy sokan legyünk, de tántorítható, fövényre épült hitűek.”
7)	az utolsó kérdés: Miért kérdezősködik a török kapitány?
A három lelkész szerinti azért, hogy valamelyik vallásra akar térni, Karádi szerint azért, hogy megismerje az igazságot, mert meg van írva, "Mindeneket megpróbáljatok..."
A török kapitány unitárius lett.

A Domine tanácsa
Dávid Ferenc kisgyermek, iskolába jár, ruhája foltos, iskolatársai megvetik. a gyermekek az udvaros játszanak, a Domine az ablakból nézi őket. Hirtelen zaj az osztályban. Hátranéz? Ferike volt. - Miért nem mentél ki? - kérdezte, Feri sírni kezdett s elpanaszolta miként vetik meg őt a barátai, különösen a 3 úri gyereki Rudi, Zoltán és László. A Domine megvigasztalta: Te csak tanulj, meglátod nagyobb ember lessel, mint a 3 nagyúr gyermek.
Ferike szót fogadott: püspök lett.
Közben Erdély népére szomorú esztendők jöttek. A nagy urak családjaikkal együtt elmenekültek, És most, hogy János Zsigmond a fejedelem kezdenek visszakérezkedni Erdélybe. A 3 úri gyermekből is már felnőtt lett, a félve kopognak be János Zsigmond palotájába hazatérési engedélyért. Az ajtó nyitva. Benéznek. A trónus mellett ismerős arcú püspök áll, látszik, hogy tanácsadó. Ki lehet milyen ismerős? Egy őr megmondja:  Dávid Ferenc püspök űrt Rudi felszisszen, csodálkoznak: Hiába mennek  be kegyelemért - beszélik - most bosszút áll amiért gyermekkorukban kigúnyolták, bántották. Távozni akarnak, de Dávid F. meglátja őket és visszahívja. Barátsággal megöleli s a fejedelem elé vezeti őket, engedélyt eszközöl ki nekik. Kedvesen búcsúzik. A 3 jó barát csodálkozik Dávid Ferenc  jelleme nagyságán. Kifelé jövet a palotából eltévedtek.  Véletlenül benyitottak egy ajtón. A fejedelem házi temploma volt.  fala ki háttal letérdelve imádkozik. Dávid Ferenc volt. Hallották is az  imát: "legyen hála neked egy Isten, hogy a bosszúállás gyarlóságát legyőzve megtudtam bocsátani azoknak, akik ellenem vétkeztek."
Ennél szebb imát a 3 férfi nem hallott. Kivetkező vasárnapon Dávid Ferenc hallgatói voltak s még aznap délben jelentkeztek: ők is  unitáriusok lesznek, mert ez a vallás olyan embereket tud nevelni, akik még ellenségeiknek is megbocsátanak.

Dávid Ferenc búcsúzása
Szomorú napok. János Zsigmond halott. Az új fejedelem udvarából Dávid Ferencet elűzi. Blandrata bevádolja. A gyulafehérvári gyűlés kimondja a szomorú ítéletet. Szekéren szállítják a beteg püspököt Déva vára felé. Meleg nyári nap, poros út, fegyveres poroszlók, Dávid Ferenc sóhajt s gondolkozik. váratlanul egy éles füttyszó, a husángokkal felfegyverzett diáksereg tör ki a lombok közül. Hallottak a történetről, elhatározták, hogy Dávid Ferencet kiszabadítják s Firtos várába menekítik, ahol a székelység megvédi.
Akaratuk sikerrel járt. A poroszlókat lefegyverezték, csak egy lovas menekült meg, aki Gyulafehérvár felé menekült segítségért. Dávid Ferencet szeretettel leemelték a szekérről s a lombok kost eltűntek vele. Bent egy tisztáson leányok várták, Ápolták, vigasztalták s tudtára adták nagy tervüket, mely az egész székelységnek a terve.
Dávid Ferenc nem helyeselte a tervet s megmagyarázta annak hátrányait a szent ügyre nézve. Most lódobogás hallatszik. Dávid Ferenc arra kéri, hogy vigyék vissza a szekérhez, mert neki meg kell halnia hitéért, hogy hallhatatlan lehessen. Az ifjak nehezen bár, de belátják ezt s visszaviszik. Dávid F. utoljára megáldja az ifjakat s meghagyja nekik, hogy úgy vigyázzanak egyházukra, mint a szemük fényére. Az ifjak esküt tesznek. Ebben a pillanatban lovasok tűnnek fel a kanyarban. Az ifjak búcsút vesznek s elszaladnak. Dávid Ferencet pedig viszik a szomorú úton tovább úgy, ahogy ő akarta, a hallhatatlanság útján Déva vára felé.

A béke szava
Kitört a háború. Kisfalu népét meglepte a hír, s rémülten szaladtak össze a templom elé. Ott van Lázár Márton is, egy buzgó egyházi ember, aki 2o évvel ezelőtt harangot öntetett volt Kisfalunak. Most éppen megkondul a harang s erről eszébe jut, hogy azt is elvihetik ágyúnak. Ennek az aggodalmának kifejezést is ad.  az asszonyok sírnak, a férfiak arca elborul, szomorúság telepszik a falu lelkére - kitört a háború. Néhány nap múlva a behívók is megjöttek. Id. Lázár Márton fia is elment. Érzékenyen vett búcsút apjától, aki a lelkére kötötte, hogy ha elviszik a harangot, majd hazatérte után vegyen mást.
Karácsony felé a harangot is elvitték, hiábavaló volt minden közbejárás. A szomorú látványt id.Lázár Márton nem bírta ki: belehalt. A harang elbúcsúztatása megható volt. A béke hangos jelvényéből gyilkos eszköz lesz, mondotta a lelkész. Id.Lázár Márton temetésén már nem szólt a harang. Évek teltek el. Ifj.Lázár Márton kint a harctéren sebeiből felgyógyulva, szabadságot kért, amit meg is kapott. Az állomásos még
3	más, szintén szabadságra menő falubelijével találkozik. 3 napi utazás
után megérkeztek a végállomásra, féli éjszaka lévén, reggelig várnak.
Egy őr beengedte őket a raktárba melegedni. Itt szállításra váró harangokat látnak meg, melyek között megtalálják saját falujuk harangját is. Izgatott örömükben elhatározzák, hogy hazaviszik. Két kemény karét vágnak s a harang nyelvét sapkájukkal bekötve a rudakhoz erősítik, s egy megfelelő pillanatban elindítják. 15 km.-t tettek meg havas mezőkön. át, míg köveshegyre értek. Itt megpihentek. Beszélgetés közben, melynek tárgya az volt, hogy lopás-e amit elkövettek, ifj.Lázár Mártonnak eszébe jutott, hogy nem vihetik haza a harangot, mert feljelentik s hadbíróság elé állítják, a mentő ötletet is ő találta ki. Elássák a harangot pont a Lázár M. földjébe és csak a háború végén veszik elő.
	A	tervet végre is hajtották és a falu felé vették útjukat. Azonban
farkasok támadják meg s védekezésből kénytelenek minden írásaikat
elégetni. Hajnalodott amikor a falu végére értek. itt 6 csendőr került
szembe velük a igazolványaikat kérte. Hiába hivatkoztak a farkasokkal
való kalandra, a csendőrök szökevényeknek vették és nyomban vissza
kisérték az állomásra, senki sem tudta meg, hogy otthon jártak. Harmad
nap ismét a fronton voltak, a mint szökevényeket a legsúlyosabb ütközetekbe dobták be, ahol elestek mint a négyen. Ifj.Lázár Márton halála előtt elmondta egyik társának a haranggal kapcsolatos titkot, s megkérte írja meg Kisfalu lelkészének.
A háborúnak vége. Mindenki éhezik, csak a 4 férfi nem. A lelkész már új harang vásárlását hangoztatja. Egy szép tavaszi reggelem ifj. Lázár M. özvegye Köveshegy alatt szánt. Az eke megakad egy helyes s az odahívott emberek segítségével kiástak egy harangot, amelynek a feliratából felismerték benne a sajátjukat. A csodálkozás rendkívül nagy. Hogy került oda a harang? az öregek babonára gondolnak, Másnap levél jött a Dunántúlról, ifj.Lázár M. bajtársa írta s a nagy titkok megfejtette. A harangot felszentelték s nagy ünnepélyt rendeztek. Mindenki Lázár Mártonékra gondolt, sírt, csak a kis harang nevetett hirdetve a békét, mely a mi egyházunknak mindig eszménye volt s ma is az.

A hős fiuk
Az unitáriusok helyzete a szombatosok alatt. Különösen Háromszék megyében szenvedtek sokat.
Laborfalva megyebírója hajnalban arra ébredt meg, hogy a közeli dombtetőn szalmakazal ég és szól a lármafa. Tudta mit jelent ez. Ijedten öltözik s siet a harangozóhoz: azonnal felre kell vermi a harangokat. a nép a templom köré gyűl. Ijedelem. A keblitanács terve: az öregek meneküljenek ki az erdőbe, a nők és a gyermekek, a család féltettebb értékeivel a templom magas kerítésén belül fognak oltalmat találni, míg a férfiak a kaszával, kapával megszervezik az ellenállást. A harangozót őrszemnek állították a torony ablakában. Mindent sietve rendestek el. Délig semmi baj. Délután 3 óra felé a harangozó lekiált, hogy lovasok közelednek. A fejedelmi sereg küldöttei voltak, s felszólították a népet, hogy tegye le a fegyvert, adják át a templomot a unitárius hitüket tagadják meg, ellenkező esetben támadnak. A megyebíró a javaslatot visszautasította, öt óra után támadtak, a hősiesen védekező laborfalvi férfiak azonban a túlnyomó erő elöl estefelé menekülésre kényszerültek az erdő felé. a sereg benyomult a faluba, melyet kiraboltak, felgyújtottak és azután mulatozáshoz láttak. A templomban az asszonyok és a gyermekek lélegzetvisszafojtva vártak, isten háza körül biztos volt a védelmük. Szürkületkor sötét alak ugrott be a kőfalon. Hírt hozott: az öreg tiszteletes urat elfogták és a megyebíró pincéjébe zárták. Két 12 éves fiúgyermek hallgatta végig a szomorú hírt: András és Marci. Csend, csak sóhajok szállnak fel. A két fiú nem tud aludni. András, a megyebíró fia fontos tervet gondolt ki szeretett tiszteletes uruk kiszabadítására. Óvatosan felkelnek, egy szilvafának az ágairól a kőfalra, onnan kiugornak s a kertek alatt a falu végig Andrásék csűrjébe jutnak. Onnan rémülten látják a kapurésen át, hogy a házban a katonák dorbézolnak, míg a pince előtt két őr áll. Mi lesz most? András tudja mit tesz. Zsebében a pince kulcsa. Most kéz pálinkát nyújt ki az öröknek, tíz percnyi várakozás; a lerészegedett örök alusznak. ..s a két fiú óvatosan lesurran a pincébe s onnan az imádkozó Öreg tiszteletes urat  kivezetik. Most egyenesen ki az erdőbe. Igen ám, csak-hogy valaki meglátta őket és azonnal jelentette a sereg parancsnokának.
A parancsnok cselhez folyamodott: üzent az erdőben táborozó férfiaknak, hogy jöjjenek haza, mert megkegyelmez nekik. Azok hazajöttek és ekkor megkezdődött a vallatás. Ki bocsátotta ki a lelkészt? András jelentkezett. a tiszt megdicsérte és el akarta vinni katonának Enyedre. András megtagadta, Ekkor a tiszt megharagudott és 25-öt vágatott a két gyermekre egy nagy kövön ott a templom előtt. Marci nyomban belehalt. András másnap reggelig szenvedett, akkor ő is maghalt. A templomot elvették, az öreg lelkészt elvitték.
Laborfalva gyászban van: temetik a két hős gyermekét. Egy koporsóba virágok közé tették egymást átölelve. Sírjukat a nagy kő mellé ásták s oda járt ki a falú népe megemlékezni a két hős fiúról éveken át. Aztán lassan a nagy kő elsüllyedt, de a nép ma is tudja, hogy ott pihen a két kicsi hős, unitárius hitünk hősei: András és Marci.

Julcsa hozománya
Lázár István idejében történt, Az unitáriusok szabadabban élhettek. Ki is használták ezt az időt: építettek. Igaz, hogy nem volt könnyű dolog ez sok helyen, mert azokban az esztendőkben gyenge termés volt. Marosszék egyik falujában is az emberek elhatározták, hogy templomot építenek, noha egy kicsit féltek a nagy vállalkozástól.
Vasárnap van. A lelkész nagy beszédében önkéntes ajánlásokra buzdította a népét. A nép lelkesedett, csak a nagygazda Barta Mózsi mondta hazamenet - No most aztán fizethettek! - Volt közöttük egy Máli nevű öregasszony is, aki megfenyítette Bartát. Barta azért haragudt, mert nem neki adták ki bérbe az eklézsia földjeit, hanem a szegényebbeknek, s el is határozta, hogy meggátolja, a templomépítést.
Máli nénak volt egy igen szép leánya, Julcsa, akit éppen férjhez készített, amikor hirtelen meghalt. Szegény Máli néni egyedül maradt. Lánya staférungját egy ládába zárta s bár éhezett, el nem adta, pedig sokan kérték. Végül is gúnyolódni kezdett a falú vele, s közmondássá lett, hogy olyan drága mint a Julcsa hozománya."  Máli néni csak a temetőbe s a templomba járt el.
Eljött a közgyűlés vasárnap délutánja. Gyűlt a nép megszavazni az építést. Barta Mózsi is ott volt. Csúnya munkát végzett. Felbújtatta a módosabbakat, hogy ne szavazzák meg az építést. A tiszteletes úr megnyitja az ülést, a beszédében újra kéri a népet, hogy ajánlják meg az összeget. Csend. A tiszteletes úr megint szól. Csend. Barta Mózsi kár— örvendve kacagott. Egyszer csak hátulról valaki tipeg elő. A bámulattól megkövültek az emberek. Máli néni volt, A ládáját is cipelte magával. Megáll a tiszteletes úr előtt és Így szól; Szegény asszony vagyok, de odaadom egyetlen kincsemet; Julcsa hozományát. Mintha a villám csapott volna be. Az emberek egymásra néztek. Barta Mózsi elsápadt s szégyenülten mondta: Megadom. Utána; én is, én is!!

Máli néniről beszélt. Az épités megindult. 3 évig tartott. Eközben Máli néni beteg lett, fájt neki, hogy nem láthatja meg a új templomot, mert érezte, hogy meghal. A tisztelete úr vigasztalta. Az is bántotta, hogy nincs mivel harangozzanak neki. Egy reggelen halva találták, nem volt mivel harangozni, némán temették el.
Tavasza van. A falu templomszentelésre készül. Jön Lázár István a püspök. az ünnepnek vége. Gyűlés van, de már dél óta harangoznak. 
- Miért harangoznak? - kérdi a püspök.
- Máli néninek - válaszolnak - talán a temetőben meghallja szegény, s elmondták a történetét. Lázár István javasolta hogy egy az építésből megmaradt kőből állítsanak emléket neki. Így is tettek, még ma is áll a kő.